КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 760/32049/18                 
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9563/2021
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
24 червня 2021 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,
за участю секретаря судового засідання Карпенко В.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Іваненко Марії Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 02 квітня 2021 року у складі судді Коробенка С.В..,
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особи:  Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення аліментів на утримання дитини, аліментів за минулий час, аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років,-             
 
В С Т А Н О В И В :
 
У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_1 , третя особи:  Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення аліментів на утримання дитини, аліментів за минулий час, аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років.
 
Позов обґрунтовано тим, 17 серпня 2017 року між сторонами зареєстровано шлюб. Від шлюбу вони мають малолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Спільне життя між сторонами, як вказує позивачка, не склалося, і в той час поки вона була вагітною, відповідач повернувся на місце постійного проживання в Російську Федерацію. За час після народження дитини відповідач не цікавиться життям сина, не бере участі в його вихованні, стабільної матеріальної допомоги не надає.
 
Зазначила, що не має можливості працювати, оскільки вимушена самостійно доглядати за маленькою дитиною. 
 
За підрахунками позивачки щомісячний розмір витрат, які вона несе на утримання сина складає близько 17000-20000 грн. Відтак, вважає, що половину зазначеної суми в розмірі 8500 грн відповідач має взяти на себе, а тому просить стягнути з нього аліменти в казаному розмірі. 
 
Також стверджує, що відповідач працює на посаді випробувача авіаційних двигунів на заводі «Салют», розмір його заробітної плати становить близько 60000 рублів, що еквівалентно 25 566 грн.
 
Вказує, що постійно зверталася до відповідача з прохання про матеріальну допомогу, проте він відмовлявся, посилаючись на відсутність коштів. У зв`язку з чим просить стягнути з ОСОБА_1 аліменти за минулий час, а саме, за 10 місяців по 8500 грн, а всього в сумі 85000 грн.
 
Позивачка також просила суд стягнути з відповідача аліменти на її утримання до досягнення сином трьох років в розмірі 1/6 частини від його доходів, посилаючись на те, що вона потребує матеріальної допомоги, скільки не має можливості повноцінно працювати.
 
Зазначила, що без згоди батька вона не має можливості зареєструвати сина за місцем свого постійного проживання.
 
 11 грудня 2020 року позивачка уточнила позовні вимоги, зокрема, просила стягнути аліменти з відповідача не у фіксованій сумі, а в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісяця та не підтримувала більше вимог про надання дозволу на реєстрацію дитини за місцем її проживання без згоди батька. (а.с.17-18 т.2). Судом прийняті уточнені вимоги до розгляду.
 
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02 квітня 2021 року позов ОСОБА_2   задоволено частково. 
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, за період починаючи з 06 грудня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини від його доходів щомісячно, за період починаючи з 06 грудня 2018 року до досягнення ОСОБА_3   трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
 
У стягненні аліментів за минулий час відмовлено. Вирішено питання судових витрат.
 
В апеляційній скарзі адвокат Іваненко М.В. в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просила змінити рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 02 квітня 2021 року ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, а саме:стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, за період починаючи з 06 грудня 2018 року до досягнення дитиною повноліття та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на її утримання аліменти в розмірі 1/12 частини від його доходів щомісячно, за період починаючи з 06 грудня 2018 до досягнення ОСОБА_3 трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . В решті рішення залишити без змін.
 
В обґрунтування апеляційної скарги, зазначено, що судом не було враховано, що щомісячно відповідач перераховує позивачу грошові кошти на утримання їхнього сина у розмірі не менше 5 000 російських рублів, що дорівнює по курсу НБУ - 1 900 грн; щомісячно на підставі судового наказу про сплату аліментів з 06 грудня по 31.03.2020 року сплачував аліменти на неповнолітнього старшого сина ОСОБА_5 ; щомісячно на підставі договору про сплату аліментів від 31.03.2020 року до 24.01.2024 року включно на сина ОСОБА_5 , який навчається на денній формі навчання та не має самостійного заробітку, відповідач перераховує 10 000 російських рублів, що дорівнює по курсу НБУ - 5 800 грн.
 
Крім того вказано, що щомісячно відповідач надає матеріальну допомогу своїй матері у розмірі 5 000 російських рублів, що дорівнює по курсу НБУ - 1 900 грн, сплачує комунальні послуги за утримання своєї частки нерухомості, середня вартість в місяць 7 500 російських рублів, що дорівнює по курсу НБУ - 2 850 грн.
 
Заробітна плата відповідача у місяць складає 48 300  російських рублів, що дорівнює по курсу НБУ - 16 141 грн 86 коп.
 
Також відповідач самостійно оплачує кредитні зобов`язання, які були отриманні подружжям 13.12.2017 року та є спільним майном подружжя.
 
Таким чином, відповідач в обов`язковому порядку на утримання 2-х дітей, мати похилого віку, сплату кредиторських зобов`язань, комунальних послуг перераховує, як мінімум 14 000 грн., не враховуючи загальножиттєві необхідні людські потреби в придбанні продуктів харчування, одягу, що не було прийнято до уваги судом, та стягнуто розмір аліментів на молодшого сина у розмірі 1/4 замість 1/6, що не передбачено чинними законодавства.
 
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
 
Позивачка та третя особа у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися судом у встановленому законом порядку (а.с. 123-124 т.2), а тому  згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
 
Вислухавши пояснення адвоката Іваненко М.В. в інтересах ОСОБА_1 , яка просила задовольнити апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну такою, що не підлягає задоволенню, враховуючи таке.
 
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Враховуючи, що подана апеляційна скарга не містить у собі доводів щодо невідповідності висновків суду в частині прийнятого рішення щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час та судових витрат, тому судом апеляційної інстанції переглядається рішення суду першої інстанції  лише в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина та матері до досягнення дитиною трьох річного віку.
 
Як убачається, з матеріалів справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1   перебували у зареєстрованому шлюбі від 17 серпня 2017 року (а.с. 18 т.1).
 
У період перебування  в шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_3 (а.с.19 т.1).
 
Встановлено, що відповідач є громадянином Російської Федерації постійно проживає у м. Москві, працює в АТ «ОДК», та за період з 01.01.2021 по 19.03.2021 року йому нараховано сукупний дохід (заробітну плату) в розмірі 110 985,61 рублів (а.с. 88 т.2).
 
З долученої до справи довідки №158364 від 267.08.2018 року, виданої ДУ «Інститут  травматології та ортопедії НАМН України» убачається, що син сторін - ОСОБА_3 , 2018 року народження, має вади  здоров`я -  затримку формування кульшових суглобів (а.с.21 т.2).
 
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів, суд першої інстанції враховував обставини справи, а також виходив з того, що боржник є працездатною особою, офіційно працевлаштований, має  постійні доходи, що дозволяє йому надавати матеріальну допомогу.
 
Колегія суддів уважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та вони в повній мірі відповідають вимогам закону.
 
Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.
 
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
 
Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
 
Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
 
Відповідно до положень ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
 
Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
 
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
 
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
 
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
 
Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
 
Частиною 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
 
Визначений статтею 13 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
 
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
 
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
 
Відповідно до положень ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої -четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.
 
Відповідно до положень ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
 
Оскаржуване судове рішення в частині позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини містить висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, та обґрунтування щодо доводів позивача по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Вказуючи в апеляційній скарзі про те, що стягуючи розмір аліментів на сина ОСОБА_3  у розмірі 1/4 замість 1/6, а на утримання позивача  до досягнення дитиною трьох років,- 1/6 частини, а не 1/12, судом не було враховано, що відповідач  на утриманні має 2-х дітей та матір похилого віку, а також зобов`язання щодо сплати кредиторських зобов`язань, комунальних послуг, колегія суддів визнає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені належними доказами та не свідчать про те, що встановлений судом розмір аліментів на утримання дитини суперечить положенням ст.182 ЦК України.
 
У  відповідності до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна  довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Як свідчать матеріали справи, відповідач працює в АТ «ОДК», та за період з 01.01.2021 по 19.03.2021 року йому нараховано сукупний дохід (заробітну плату) в розмірі 110 985,61 російських  рублів (а.с. 89 т.2).
 
Таким чином, апеляційна скарга не містить жодних доводів стосовно помилковості висновку суду першої інстанції у вказаній частині вимог.
 
Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів що підлягають до стягнення правомірно стягнув аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, за період починаючи з 06 грудня 2018 року до досягнення дитиною повноліття та аліменти на утримання ОСОБА_2 в розмірі 1/6 частини від його доходів щомісячно, за період починаючи з 06 грудня 2018 року до досягнення ОСОБА_3   трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
 
З урахуванням  викладеного, колегія суддів  дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст.ст.12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування за наведених доводів апеляційної скарги відсутні.
 
Відповідно до пункту 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
 
Відповідно до ст.375  ЦПК  України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення  з додержанням  норм  матеріального  і процесуального  права.
 
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що  рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі немає.    
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу адвоката Іваненко Марії Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 02 квітня 2021 року залишити без змін.
                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                               
Постанова суду  набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено 30 червня 2021  року.

 
Суддя-доповідач:

Судді: