Номер провадження: 22-ц/813/1315/21 
Номер справи місцевого суду: 521/4126/20
Головуючий у першій інстанції Мурзенко М.В.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2021 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,
за участю секретаря – Сіваченко Д.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 15 липня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Скрябіної Анжеліки Ярославівни, 

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст скарги на дії державного виконавця.
ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м.Одеси зі скаргою на дії державного виконавця Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Скрябіної Анжеліки Ярославівни.
Скарга обґрунтована тим, що на примусовому виконанні у державного виконавця Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Скрябіної Анжеліки Ярославівни знаходиться виконавчий лист, виданий Малиновським районним судом м.Одеси 23.06.2011 року по справі № 2-2168/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК «Інвест Хаус» заборгованості у розмірі 224335,43 грн. 07.11.2019 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження. Виконавче провадження №60513527 передано виконавцю 05.11.2019 року, тоді як постанова про відкриття ВП винесена 07.11.2019 року, тобто с пропуском встановленого законом строку. Також, п. 3 постанови про відкриття ВП від 07.11.2019 р. зазначено стягнути з боржника виконавчий збір/винагороду приватного виконавця у розмірі 22433,54 грн., однак постанова винесена державним виконавцем, а не приватним. Окрім того, вбачаються розбіжності щодо суми боргу, а саме: у виконавчому листі сума заборгованості ОСОБА_1 складає 29522,25 грн, ІТЗ 120 грн.. та судові витрати 1700 грн., а відповідно до Постанови про відкриття виконавчого провадження від 07.11.2019 року сума заборгованості ОСОБА_1 складає 224335,43 грн. Також, як зазначає скаржник, державним виконавцем – Скрябіною А.Я. 28.11.2019 року була винесена постанова про арешт майна боржника, однак матеріали виконавчого провадження не містять інформацію щодо належне повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, а отже, державний виконавець був неправі вчиняти виконавчі дії. Окрім того, державним виконавцем було винесено постанову про передачу виконавчого провадження до новоутвореного Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у мсті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) у строк до 23.12.2019 року, однак матеріали виконавчого провадження були передані лише 03.01.2020 року, та 03.01.2020 року державним виконавцем було винесено постанову про прийняття виконавчого провадження №60513527. Таким чином, як зазначає скаржник, державним виконавцем було незаконно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 07.11.2019 року, і як наслідок всі інші постанови за даним виконавчим провадженням. Зважаючи на вищевикладене, ОСОБА_1 звернувся до суду з даною скаргою, просить суд визнати неправомірними та скасувати постанови, які були винесені державним виконавця Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Скрябіною А.Р. в рамках виконавчого провадження №60513527, а саме:
-Постанову про відкриття виконавчого провадження від 07.11.2019 року;
-Постанову про арешт майна боржника від 28.11.2019 року;
-Постанову про заміну доповнення реєстраційних даних від 28.11.2019 року;
-Постанову про відкриття виконавчого провадження від 03.01.2020 року;
-Постанову про розшук майна боржника від 21.01.2020 року.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15 липня 2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Скрябіної Анжеліки Ярославівни відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та постановити нову, якою скаргу на дії державного виконавця задовольнити, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи.

Короткий зміст відзиву Другого Малиновського ВДВС у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України
У відзиві на апеляційну скаргу вказано, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» є завершальною стадією судового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 вказаного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
З матеріалів справи вбачається, що на виконанні державного виконавця Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Скрябіної Анжеліки Ярославівни знаходиться виконавчий лист, виданий Малиновським районним судом м.Одеси 23.06.2011 року по справі № 2-2168/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК «Інвест Хаус» заборгованість у розмірі 224335,43 грн. (а.с.51). 
07 листопада 2019 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження, про що винесено відповідну постанову (а.с. 60)
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Відповідно до п. 7 Розділу І Інструкції з організації з примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року (в редакції, чинній на дату відкриття виконавчого провадження) постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням: прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови. До постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами. Постанова підписується виконавцем та скріплюється печаткою.
Як вбачається з копії матеріалів виконавчого провадження, 05 листопада 2019 року Директор ТОВ «ФК» Інвест Хаус» звернувся до Другого Малиновського ВДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області з заявою про прийняття виконавчого листа № 2-2168/11 виданого 23.06.2011 р. Малиновським районним судом м. Одеси, що підтверджується копією вхідного штампу № 12070 від 05.11.2019 року (а.с.56)
У судовому засіданні у суді першої інстанції державним виконавцем Скрябіною А.Я. була надана копія журналу реєстрації загальної вхідної кореспонденції Другого Малиновського ВДВС міста Одеси ГТУЮ в Одеській області за період з 05.11.2019 року по 05.11.2019 року, відповідно до якого, матеріали виконавчого провадження за вхідним №12070 від 05.11.2019 року були передані державному виконавцю ОСОБА_2 06.11.2019 року (а.с. 86-87)
За таких обставин, суд першої інстанції вірно вважав, що державним виконавцем було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2168/11 виданого 23.06.2011 р. Малиновським районним судом м. Одеси відповідно до закону, в межах строку, визначеним Законом України «Про виконавче провадження», порушень прав скаржника не встановлено.
Відповідно до ч. 4 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Вказаною нормою закону встановлено часові рамки та процесуальну форму прийняття державним виконавцем відповідного рішення.
Чинне законодавство не містить заборони щодо вирішення питання про стягнення виконавчого збору в постанові про відкриття виконавчого провадження, таке вирішення питання про виконавчий збір не порушує прав боржника та не призводить до покладення на нього додаткових обов`язків понад встановлені законом.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції вірно відхилив доводи скарги щодо неправомірного стягнення з скаржника виконавчого збору.
Щодо доводів скаржника про невідповідність суми заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «Інвест Хаус» у виконавчому листі та Постанові про відкриття виконавчого провадження, суд першої інстанції правильно зазначив наступне.
З копії виконавчого листа №2-2168/11 від 23.06.2011р. вбачається, що 20 серпня 2012 року старшим держаним виконавцем Шумейко А.П. виконавчий лист був повернутий згідно до ст. 47 п. 2 Закону України «Про виконавче провадження». Також, зазначено, що борг стягнуто частково – 727113 грн. 82 коп., збір – 7271,38 коп., залишок боргу становить – 224335 грн. 43 коп., виконавчого збору – 22433,55 коп, а отже сума заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «Інвест Хаус» в постанові про відкриття виконавчого провадження визначена вірно.
Що стосується вимоги щодо неправомірності постанови про арешт майна боржника, то судом першої інстанції вірно встановлено, що 26 листопада 2019 року до Другого Малиновського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області звернувся з заявою директор ТОВ «ФК «Інвест Хаус» про вжиття заходів примусового виконання рішення, відповідно до якої просить накласти арешт на все майно та кошти, що належить боржнику на праві приватної власності в межах суми боргу (а.с.62-63).
Державним виконавцем 28 листопада 2019 року був направлений електронний запит до Державної фіскальної служби України, з відповіді якої вбачається, що інформація про номери рахунків, відкриті у банках та інших фінансових установах боржником не надходила (а.с. 74).
Згідно відповіді Пенсійного фонду України за №10588227105 від 28.11.2019р. про осіб-боржників, що отримують пенсію, вбачається, що інформацію про ОСОБА_1 не знайдено (а.с. 72-73).
Згідно відповіді МВС України №15185736 від 28.11.2019 року було виявлено зареєстровані транспортні засоби за боржником, а саме: причіп Лев 183111, та Iveco Turbo Dailv A40/10 (а.с. 75).
Постановою державного виконавця Другого Малиновського відділу Державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 28.11.2019 року було накладено арешт на все нерухоме майно, що належить боржнику (а.с. 68).
Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку
Відповідно до п. 7 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012р. (із змінами), розпочинаючи виконання рішення про стягнення коштів, виконавець зобов`язаний винести постанову відповідно до абзацу другого частини першої статті 48 Закону
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 56 зазначеного Закону, постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. При цьому, арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі
Враховуючи викладене, та те, що за боржником було виявлено зареєстровані транспортні засоби, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що винесення виконавцем постанови від 28.11.2019 року про накладення арешту на майно боржника є законним.
Також суд першої інстанції вірно не вбачав порушень прав боржника при винесенні державним виконавцем постанови про заміну доповнення реєстраційних даних від 28.11.2019 року, оскільки відповідно до абз. 3 ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавчі провадження» начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова, отже державний виконавець діяв в межах своєї компетенції.
Також, суд першої інстанції правильно не вбачав порушень при прийнятті державним виконавцем виконавчого провадження 03.01.2020 року, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» передача виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, від одного органу державної виконавчої служби до іншого або до виконавчої групи здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України. Відповідно до п. 9 Розділу V Наказу № 512/5 від 02.04.2012 року «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» про передачу виконавчого провадження іншому органу державної виконавчої служби або до виконавчої групи державний виконавець виносить відповідну постанову, яку разом з матеріалами виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її винесення надсилає до органу державної виконавчої служби, до якого передається виконавче провадження. Державний виконавець, якому передано виконавче провадження, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження матеріалів виконавчого провадження зобов`язаний винести постанову про прийняття виконавчого провадження, яку надсилає сторонам виконавчого провадження, вчиненням відповідних дій права скаржника не порушено.
З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що виконавче провадження №60513527 було передано 23.12.2019 року, однак доказів надходження матеріалів виконавчого провадження до Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) саме 23.12.2019 року матеріали справи не містять.
Також суд першої інстанції вірно не вбачав порушень прав скаржника при винесенні державним виконавцем постанови про розшук транспортного засобу боржника від 21.01.2020 року, оскільки згідно до постанови державного виконавця від 28.11.2019 року на все майно боржника було накладено арешт, так як згідно відповіді МВС України №15185736 від 28.11.2019 року було виявлено зареєстровані транспортні засоби за боржником. У відповідності до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження». У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією, тобто постанова винесена в межах повноважень виконавця.
Доводи скаржника про неможливість вчинення державним виконавцем виконавчих дії до моменту підтвердження одержання постанови про відкриття виконавчого провадження боржником з посиланням на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 07.05.2018 р. по справі № 916/1605/15-г відхиляються судом, оскільки такий обов`язок випливає з положень ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, що передбачала надання боржнику строку на добровільне виконання рішення, вказаний закон втратив чинність з 05.01.2017 року.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскаржувані рішення та дії державного виконавця були прийняті та вчинені відповідно до закону, в межах його повноважень, прав скаржника ними порушено не було, що, відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України, є підставою для відмови в задоволенні скарги.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав. 
Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.
Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця вирішена судом першої інстанції по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції немає.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги його не спростовують, ухвала постановлена у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 15 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 26 квітня 2021 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                        М.М. Драгомерецький

                                                               А.І. Дришлюк