ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4291/21 Справа № 183/217/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Городецький Д. І. Доповідач - Макаров М. О.	

Категорія 27 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого - судді Макарова М.О.         
суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.
при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про виділ частки нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про виділ частки нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності.
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_3 є власником 19/31 часток нежитлового приміщення (магазину продтоварів з двома прибудовами), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Власником 12/31 часток зазначеного вище нежитлового приміщення є відповідач ОСОБА_1 .
Нежитлове приміщення (магазин продтоварів з двома прибудовами), розташований за адресою: АДРЕСА_1 має загальну площу 161,4 кв.м., основною площею 92,7 кв.м. та складається з: 1- торговий зал 18,40 кв.м.; 2 - торговий зал 26,30 кв.м.; 3 - підсобне приміщення 5,40 кв.м.; 4 - санвузол 2,10 кв.м.; 5 - котельня 4,60 кв.м.; 6 - підсобне приміщення 4,00 кв.м.; 7 - санвузол 1,7 кв.м.; 8 - котельню 1,6 кв.м.; 9 - підсобне приміщення 13,00 кв.м.; 10 - торговий зал 28,5 кв.м.; 11 - торговий зал 19,5 кв.м.; І - коридор 3,10 кв.м.; ІІ - комора 1,10 кв.м.; а також підвал пд. ІІ - торговий зал 32,10 кв.м.
Позивач ОСОБА_3 зазначила в заяві, що між нею і відповідачем був обумовлений та склався порядок користування спільним майном, приміщення, якими вони користуються є відокремленими, мають окремі виходи, окремі інженерно-технічні мережі, оформлені окремі рахунки по сплаті платежів, відсутні приміщення, які перебувають у спільному використанні власників. Фактично, вона користується наступними приміщеннями: 7 - санвузол 1,7 кв.м.; 8 - котельня 1,6 кв.м.; 9 - підсобне приміщення 13,00 кв.м.; 10 - торговий зал 28,5 кв.м.; 11 - торговий зал (перший поверх) 19,5 кв.м.; ІІ - торговий зал (підвальне приміщення) 32,10 кв.м., відповідач фактично користується іншими приміщеннями спірного нерухомого майна.
Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2021 року позовні вимоги задоволено та ухвалено: провести поділ нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 (19/31 часток) і ОСОБА_1 (12/31 часток); виділити у власність ОСОБА_3 нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 7 - санвузол 1,7 кв.м.; 8 - котельню 1,6 кв.м.; 9 - підсобне приміщення 13,00 кв.м.; 10 - торговий зал 28,5 кв.м.; 11 - торговий зал 19,5 кв.м.; пд. ІІ - торговий зал 32,10 кв.м.; усього по літері А - загальною площею 96,40 кв.м. (основна площа - 80,10 кв.м.; підсобна площе 16,3 кв.м.), а також господарчі споруди: 1/2 ганку із сторони вул. О. Мітягіна площею 6,4 кв.м.; ганок із сторони підвалу площею 3,3 кв.м.; вхід до підвалу. літ «а1» площею 6,6 кв.м.; зливну яму - Я, загальною вартістю 591 922,00 грн.; виділити у власність ОСОБА_1 нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 1- торговий зал 18,40 кв.м.; 2 - торговий зал 26,30 кв.м.; 3 - підсобне приміщення 5,40 кв.м.; 4 - санвузол 2,10 кв.м.; 5 - котельню 4,60 кв.м.; 6 підсобне приміщення 4,00 кв.м.; І - коридор 3,10 кв.м.; ІІ - комору 1,10 кв.м.; усього по літері А - загальною площею 65,00 кв.м. (основна площа 44,70 кв.м., підсобна площа 20,30 кв.м.), а також господарчі споруди: 1/2 ганку із сторони вул. О. Мітягіна площею 6,4 кв.м.; ганок із сторони прибудови літ «а» площею 3,3 кв.м.; хвіртку - №2, загальною вартістю 374 956,00 грн; припинити право спільної часткової власності ОСОБА_3 і ОСОБА_1 на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за збільшення його 12/31 ідеальної частки в майні в розмірі 681,00 грн.; вирішено питання стосовно судових витрат.
Рішення суду мотивовано тим, що оскільки згідно висновків експертизи існує технічна можливість виділу частки нерухомого майна з невеликим відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, позивач ОСОБА_3  не заперечувала щодо зменшення її ідеальної частки майна, позовні вимоги є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_3 і ОСОБА_1 на праві спільної частково власності є власниками нежитлового приміщення, магазину промтоварів з двома прибудовами загальною площею 161,4 кв.м., основною площею 92,7 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_3 є власником 19/31 часток спірного нерухомого майна, ОСОБА_1 є власником 12/31 часток зазначеного майна.
Встановлено, що у відповідності до розпорядження Новомосковського міського голови від 19 лютого 2016 р. № 61-р, вулиця Боженко у м. Новомосковську перейменовано у вулицю О. Мітягіна.
У відповідності до технічного паспорту, нежитлове приміщення (магазин продтоварів з двома прибудовами), розташований за адресою: АДРЕСА_1 має загальну площу 161,4 кв.м., основною площею 92,7 кв.м. та складається з: 1- торговий зал 18,40 кв.м.; 2 - торговий зал 26,30 кв.м.; 3 - підсобне приміщення 5,40 кв.м.; 4 - санвузол 2,10 кв.м.; 5 - котельня 4,60 кв.м.; 6 - підсобне приміщення 4,00 кв.м.; 7 - санвузол 1,7 кв.м.; 8 - котельню 1,6 кв.м.; 9 - підсобне приміщення 13,00 кв.м.; 10 - торговий зал 28,5 кв.м.; 11 - торговий зал 19,5 кв.м.; І - коридор 3,10 кв.м.; ІІ - комора 1,10 кв.м.; а також підвал пд. ІІ - торговий зал 32,10 кв.м., а також, споруд: ганку; входу до підвалу; зливну яму, ганку із сторони прибудови літ «а»; хвіртки №2.
Згідно висновку № 1 комплексної судової будівельно-технічної та судової оціночно-будівельної експертизи від 30 липня 2020 року: -вартість нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 становить 966 878,00 грн.; -технічно можливо розділити спірне нерухоме майно та належні господарські споруди з незначним відступом від ідеальних часток; -виділити у власність ОСОБА_3 нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 7 - санвузол 1,7 кв.м.; 8 - котельню 1,6 кв.м.; 9 - підсобне приміщення 13,00 кв.м.; 10 - торговий зал 28,5 кв.м.; 11 - торговий зал 19,5 кв.м.; пд. ІІ - торговий зал 32,10 кв.м.; усього по літері А - загальною площею 96,40 кв.м. (основна площа - 80,10 кв.м.; підсобна площе 16,3 кв.м.), а також господарчі споруди: 1/2 ганку із сторони вул. О. Мітягіна площею 6,4 кв.м.; ганок із сторони підвалу площею 3,3 кв.м.; вхід до підвалу. літ «а1» площею 6,6 кв.м.; зливну яму - Я, загальною вартістю 591 922,00 грн., що на 681,00 грн. менше ідеальної частки; -виділити у власність ОСОБА_1 нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 1- торговий зал 18,40 кв.м.; 2 - торговий зал 26,30 кв.м.; 3 - підсобне приміщення 5,40 кв.м.; 4 - санвузол 2,10 кв.м.; 5 - котельню 4,60 кв.м.; 6 підсобне приміщення 4,00 кв.м.; І - коридор 3,10 кв.м.; ІІ - комору 1,10 кв.м.; усього по літері А - загальною площею 65,00 кв.м. (основна площа 44,70 кв.м., підсобна площа 20,30 кв.м.), а також господарчі споруди: 1/2 ганку із сторони вул. О. Мітягіна площею 6,4 кв.м.; ганок із сторони прибудови літ «а» площею 3,3 кв.м.; хвіртку - №2, загальною вартістю 374 956,00 грн., що на 681,00 грн. більше ідеальної частки.
Задовольняючи позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що оскільки згідно висновків експертизи існує технічна можливість виділу частки нерухомого майна з невеликим відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, позивач ОСОБА_3 не заперечувала щодо зменшення її ідеальної частки майна, позовні вимоги є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
У відповідності до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
У відповідності до ст. 355 ЦК України, 1. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). 2. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. 4. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Статтею 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
На підставі статті 364 ЦК України, 1. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. 2. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. 3. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. 4. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Верховним судом України неодноразово висловлювалися правові висновки щодо виділу часток нерухомого майна. Так, виділ часток нерухомого майна що перебуває у спільній частковій власності є можливим, якщо кожній із сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.
До такого висновку дійшов Верховний Суд України, розглянувши справу № 6-1443цс16 та зазначив у своєму рішенні, що поняття спільної часткової власності визначено в частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.
Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.
Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.
Учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.
У постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року в справі № 6-12цс13 зроблено висновок, що «у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності у разі поділу (стаття 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників. Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок».
Доводи апеляційної скарги про те, що суд задовольняючи позовні вимоги вийшов за межі позовних вимог, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки суд першої інстанції вирішив лише ті вимоги, які заявлялись позивачкою, а саме виділив частки майна в натурі. 
Посилання в апеляційній скарзі на неправомірність стягнутої грошової компенсації за збільшення ідеальної частки, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки в разі поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього грошову компенсацію і зазначає в рішення про зміну часток у праві власності на це майно.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, встановивши, що спірне нежитлове приміщення є спільною частковою власністю сторін, проте між ними існує спір щодо порядку володіння та користування ним та ураховуючи висновок комплексної судової будівельно-технічної та судової оціночно-будівельної експертизи від 30 липня 2020 року, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, обравши варіант поділу, більш наближений до рівності часток співвласників. 
Доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
З`ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.
Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 
П О С Т А Н О В И Л А : 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров
Судді Е.Л. Демченко
Т.Р. Куценко