УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №287/2041/20 Головуючий у 1-й інст. Винар Л. В. 
Категорія 39    Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

                       головуючої судді Шевчук А.М.,   
                                 суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,
за участі секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 
виділені матеріали за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову
у цивільній справі №287/2041/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу судді Олевського районного суду Житомирської області від 25 листопада 2020 року ОСОБА_3 , яка постановлена у м. Олевську,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на належне відповідачу ОСОБА_2 майно – земельну ділянку з кадастровим номером 1824455100:02:029:0013, площею 0,0623 га, з цільовим призначенням: землі громадської забудови для комерційного використання, за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлову будівлю павільйону гральних автоматів, загальною площею 33,2 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши його відчуження.
Свою заяву обґрунтовував тим, що одночасно із заявою про забезпечення позову подав до суду позов до  ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики у сумі 22 194,50 дол. США, з яких: основна заборгованість 21 000 дол. США та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 1 194,50 дол. США. Враховуючи, що розмір заборгованості є значним, жодних заходів щодо погашення заборгованості відповідач не вжив, здійснив відчуження належної йому земельної ділянки, а отримані кошти використав на власні потреби, вважає, що існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може ускладнити чи навіть унеможливити виконання судового рішення. 

Ухвалою судді Олевського районного суду Житомирської області від 25 листопада 2020 року ОСОБА_1 в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись із ухвалою судді суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків обставинам справи, просить ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що при розгляді питання про забезпечення позову суд не зазначив та не надав оцінки обставинам, якими він обґрунтовує необхідність вжиття заходів забезпечення позову. Насамперед, суд не врахував, що отримуючи кошти в борг, відповідач гарантував їх повернення всім своїм майном, про що зазначив у борговій розписці. На його неодноразові звернення до відповідача про погашення заборгованості відповідач не реагує, а після його попередження про звернення за захистом своїх прав до суду ОСОБА_2 здійснив відчуження частини свого майна, а саме, 14 березня 2020 року відчужив земельну ділянку з кадастровим номером 1824455100:02:029:0008 площею 0,0694 га. Переконаний, що існує ризик відчуження майна ОСОБА_2 , що в подальшому може призвести до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, враховуючи, що відповідач намагається відчужити шляхом продажу єдине майно, яке належить йому на праві власності. Зазначає, що помилковим є висновок суду першої інстанції щодо необхідності надання доказів вартості майна, на яке він просить накласти арешт, оскільки позивач не є власником такого майна та позбавлений можливості здійснити його оцінку чи отримати такі документи у відповідача.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали судді суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суддя суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не надав до суду доказів тих обставин, що невжиття зазначених заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду або ефективний захист. Також не надав доказів вартості майна, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити, чи співмірний даний захід забезпечення позову позовній вимозі.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову (частина перша ст.149 ЦПК України).

Згідно з частиною другою  ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчинення певних дій.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі №381/4019/18 зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, із урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення в подальшому (п.4 постанови Пленум Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову»).

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Із матеріалів справи вбачається, що предметом позову є вимоги майнового характеру.

ОСОБА_1 у заяві про забезпечення позову зазначає, що відповідач здійснив відчуження належної йому земельної ділянки, а отримані кошти використав на власні потреби, тому існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може ускладнити чи навіть унеможливити виконання судового рішення. Однак, доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надано. Так, із інформаційної довідки Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру слідує, що земельна ділянка з кадастровим номером 1824455100:02:029:0008 площею 0,0694 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка розташована у АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_4 . Доказів того, що дана земельна ділянка належала ОСОБА_2 позивачем не надано, а тому посилання в апеляційній скарзі на відчуження відповідачем певної земельної ділянки грунтуються на припущеннях, що не може бути покладено в основу судового рішення.

Окрім того, суду апеляційної інстанції також не надано доказів вартості земельної ділянки з кадастровим номером 1824455100:02:029:0013, площею 0,0623 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також нежитлової будівлі павільйону гральних автоматів, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належних відповідачу на праві власності, що перешкоджає суду на стадії апеляційного перегляду перевірити співмірність заходу забезпечення позову, який просить застосувати позивач, із розміром заявлених ним позовних вимог. 

Із урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до частини першої ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову без змін, приймаючи до уваги, що суддя суду першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права. Підстави для скасування ухвали та постановлення власного судового рішення про забезпечення позову в спосіб, який просить позивач, відсутні.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу судді Олевського районного суду Житомирської області від 25 листопада 2020 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: 

Повний текст постанови складений 14 червня 2021 року.