ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/574/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/4862/20 Категорія: 305010300 	Казидуб О. Г. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

                       08 квітня 2021 року        м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Бондаренка С.І., Вініченка Б.Б., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Тимченка Миколи Миколайовича та апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 лютого 2021 року (повний текст складено 12 лютого 2021 року) у справі за позовом представника ОСОБА_1 адвоката Тимченка Миколи Миколайовича до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Черкаській області, прокуратури Черкаської області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, –
в с т а н о в и в :

У липні 2020 року ОСОБА_1 , через свого представника – адвоката Тимченка М.М., звернулась до суду з вказаним позовом до відповідачів, підстави якого обґрунтовано такими доводами.
25.10.2015 до ЄРДР внесено відомості щодо факту підписання протоколів виборчого процесу деякими членами виборчої комісії до завершення голосування виборців. 24.02.2016 позивачці повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 158 КК України.
28.03.2016 складено обвинувальний акт відносно позивачки.
Надалі справа розглядалася в суді.
22.03.2019 вироком у справі № 699/213/16-к ОСОБА_1 виправдано за відсутності в її діях складу злочину. 
12.08.2019 апеляційний суд залишив вирок без змін.
28.05.2020 Верховним Судом судові рішення попередніх інстанцій залишені без змін.
Виправдувальний вирок свідчить про те, що позивачка перебувала під слідством з 24.02.2016 до 12.08.2019 безпідставно, внаслідок чого вона постраждала від негативного психічного впливу, що призвело до погіршення та позбавлення можливостей реалізації нею своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Дії органів досудового розслідування та прокуратури вважає незаконними і такими, що нанесли їй моральну шкоду.
З посиланнями на ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», виходячи з розміру мінімальної заробітної плати у сумі 4723.00 грн. та перебування під слідством 43 місяці,  ОСОБА_1 просила суд стягнути на її користь з Державного бюджету України розмір завданої їй моральної шкоди в сумі 203 089 грн. (43 х 4723 грн.), а також понесені нею судові витрати..
З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 08.10.2020 період перебування позивачки під слідством уточнено і становить 41 місяць 18 днів. Законом № 822-ІХ від 25.08.2020 внесено зміни до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» і встановлено з 1 вересня розмір мінімальної заробітної плати в розмірі 5000,00 грн.
Враховуючи вказану вище норму закону, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди слід виходити із розміру мінімальної заробітної плати на момент розгляду справи в суді. Так як позивачка перебувала під слідством 41 місяць і 18 днів, то розмір моральної шкоди становить 207 903,22 грн. (41 міс. х 5000грн. + 5000 грн. / 31день х 18).
Вказану суму  ОСОБА_1 остаточно просила стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на свою користь.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 лютого 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, у розмірі 196476,80 грн.
Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , судові витрати, що складаються з правничої допомоги в розмірі 1000 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Ухвалюючи рішення, суд виходив із того, що  ОСОБА_1 підтвердила наявність підстав для стягнення на її користь моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового розслідування та прокуратури. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходив із розміру мінімальної заробітної плати в сумі 4723,00 грн. За період перебування під слідством та судом з 24.02.2016 до 12.08.2019, тобто за 41 місяць 18 днів, розмір моральної шкоди становить 196476,80 грн., що і стягнуто судом.
Задовольняючи частково вимогу про стягнення понесених позивачкою витрат, суд виходив із того, що адвокат наданими доказами довів лише надання послуг з підготовки позовної заяви, тому судові витрати стягнуто в розмірі 1000 грн.
Вказане рішення оскаржено в апеляційному порядку представником ОСОБА_1 адвокатом Тимченком М.М. та Головним управлінням Національної поліції в Черкаській області.
Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 зводяться до того, що суд, правильно встановивши період перебування під слідством, за результатами якого винесено виправдувальний вирок, невірно розрахував розмір моральної шкоди. В основу розрахунків має бути покладено розмір мінімальної зарплати не станом на момент звернення з позовом, а станом на момент ухвалення рішення. Станом на 01.01.2021 розмір мінімальної зарплати встановлено в розмірі 6000,00 грн. Тому розмір моральної шкоди становить 41 міс. 18 дн. х 6000 грн. = 249 483,87 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду в частині визначення розміру моральної шкоди та розподілу судових витрат, апелянт просить змінити рішення, стягнувши моральну шкоду в розмірі 249483,87 грн. та стягнувши судові витрати в розмірі 5000,00 грн. Крім того, просить стягнути з відповідачів на користь скаржника судові витрати, понесені за апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.
На апеляційну скаргу позивачки надійшов відзив від Державної казначейської служби України, в якому зазначено, що позивачка не підтвердила факту завдання їй негативних наслідків моральної характеру. Крім того, просить не враховувати нові докази, додані до апеляційної скарги, та відмовити у її задоволенні.
У відзиві Головного управління Національної поліції в Черкаській області вказується на те, що до даних правовідносин не застосовується презумпція завдання моральної шкоди, необхідним є доведення причинно-наслідкового зв`язку між перебуванням під слідством та зазнаною шкодою, що не підтверджено позивачем.
Позивач не надав погодинну вартість правової допомоги, а тому суд правильно стягнув судові витрати лише частково.
Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення в частині відмовлених позовних вимог залишити без змін.
Про відсутність негативних наслідків морального характеру у позивачки також заявлено у відзиві Державної казначейської служби України, яка також просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Крім того, Головним управлінням Національної поліції в Черкаській області подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.
Скаржник зазначає, що суд не обґрунтував, з чого виходив, визначаючи саме такий розмір моральної шкоди.
В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Позивачем не надано жодних належних доказів на підтвердження завданої йому моральної шкоди, протиправності поведінки заподіювача, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.
Вирок Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 22.03.2019, залишений без змін за наслідком апеляційного та касаційного перегляду, не підтверджує факт наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями ГУНП в Черкаській області та вини останнього в її заподіянні.
Отже, на думку апелянта, суд ухвалив рішення без достатніх доказів та за неповного дослідження обставин справи.
Доводи апеляційної скарги ГУНП в Черкаській області в частині розподілу судових витрат зводяться до того, що представник позивача не надав квитанцію, що підтверджує розмір понесених витрат. Тому підстав для компенсації позивачеві витрат на професійну правничу допомогу немає. Крім того, звертає увагу суду на те, що представник позивача підготував та подав до суду чотири ідентичні позови (справи №№711/4860/20, 711/4861/20, 711/4862/20, 711/4863/20), в яких останній зазначає, що ним витрачено 06 год. 15 хв. на підготовку кожного з позовів.
Посилаючись на такі аргументи, Головне управління Національної поліції в Черкаській області просить рішення скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким у іншій частині позову – відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу ГУНП в Черкаській області не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
З матеріалів справи встановлено, що 25.10.2015 до ЄРДР внесено відомості щодо факту підписання протоколів виборчого процесу деякими членами виборчої комісії до завершення голосування виборців. 
24.02.2016 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 158 КК України.
10.03.2016 слідчим суддею Придніпровського районного суду м. Черкаси у справі №711/2353/16-к задоволено клопотання слідчого та застосовано відносно ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/56656699).?
14.03.2016 ОСОБА_1 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри на ч. ст. 158 КК України.
14.03.2016 слідчим СУ ГУНП в Черкаській області направлено на адресу ОСОБА_1 повідомлення про завершення досудового розслідування і зазначено, що позивачка є підозрюваною, а зібрані докази під час розслідування є достатніми для складання обвинувального акта.
14.03.2016 прокурором прокуратури Черкаської області повідомлено ОСОБА_1 про завершення досудового розслідування.
Постановою слідчого СУ ГУНП в Черкаській області від 21.03.2016 відмовлено в задоволенні клопотання захисника позивачки від 18.03.2016 про закриття кримінального провадження у зв`язку із не встановленням достатності доказів для доведення винуватості позивачки.
Вироком Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 22.03.2019 у справі № 699/213/16-к ОСОБА_1 виправдано за відсутності в її діях складу злочину (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/8077425).
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 12.08.2019 вирок залишено без змін (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/83721909).
Постановою Верховного Суду від 28.05.2020 вищевказані судові рішення залишені без змін (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/89649279).
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач ОСОБА_1 вказувала, що їй завдано моральної шкоди незаконними діями, а також бездіяльністю посадових осіб органів досудового розслідування та як на підставу позову посилалась на статтю 1176 ЦК України та Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», який має обраховуватись пропорційно тривалості порушення.
Згідно зі статтею 1176 ЦК України та статтями 1, 2 Закону України від 01.12.1994 року № 226/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, у тому числі, внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.
Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, у тому числі, постановлення виправдувального вироку суду, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
Статтею 3 Закону України № 226/94-ВР передбачено, що громадянинові відшкодовується моральна шкода.
Відповідно до частин другої та третьої статті 13 Закону України № 226/94-ВР розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Правові висновки щодо вказаного питання викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц зауважила, що законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.
Суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.
У постанові Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 523/13432/16-ц, зазначено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.
Вирішуючи позов у цій частині, суд правильно застосував частину третю статті 13 Закону України № 226/94-ВР та дійшов висновку про те, позивач перебувала під слідством та судом з 24.02.2016 (дата повідомлення про підозру) та до 12.08.2019 (набрання законної вили вироком Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 22.03.2019), тобто 41 місяць 18 днів.
Мінімальний розмір заробітної плати, який береться в основу розрахунку моральної шкоди, визначається станом на момент ухвалення рішення судом першої інстанції.
Рішення суду першої інстанції ухвалено 01.02.2021.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з 01 січня 2021 року мінімальний розмір заробітної плати встановлено на рівні 6000,00 грн., і саме з урахуванням цієї суми повинен розраховуватися розмір заподіяної їй моральної шкоди.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає слушними посилання в позовній заяві та в апеляційній скарзі на те, що розмір моральної шкоди має визначатись, виходячи з установленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати на момент розгляду справи судом. Розмір моральної шкоди слід визначити за повні місяці перебування позивачки під слідством та судом з 24.02.2016 до 12.08.2019, тобто за 41 місяць, з урахуванням мінімального розміру заробітної плати, що був чинним на час розгляду справи (станом на 01.01.2021 – 6000 грн.). Таким чином, розмір моральної шкоди становить 41 міс. х 6000 грн. = 246 000 грн.
Разом з тим, колегія суддів враховує, що остаточно позивачка просила суд стягнути на її користь 207903,22 грн. моральної шкоди (а.с. 85).
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із положенням ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Отже колегія суддів визнає доведеними посилання в апеляційній скарзі позивачки на те, що розмір мінімальної заробітної плати, відповідно до якого обраховується моральна шкода, необхідно визначати станом на момент ухвалення рішення у справі.
Однак, враховуючи ціну позову, визначену самою позивачкою, апеляційний суд не може вийти за межі заявленої суми, тому до стягнення підлягає моральна шкода в розмірі 207903,22 грн.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду про наявність підстав для стягнення моральної шкоди за період перебування під слідством та судом. Однак, суд не врахував, що в основу розрахунку береться розмір мінімальної заробітної плати, що встановлено законом станом на момент розгляду справи. 
Тому, у зв`язку з неповним з`ясваням обставин, що мають значення у справі, неправильним застосуванням норм матеріального права, рішення районного суду підлягає зміні, а сума до стягнення - збільшенню до 207903,22 грн.
Доводи апеляційної скарги Головного управління Національної поліції в Черкаській областіпро безпідставність стягнення моральної шкоди спростовуються приведеними вище нормами матеріального права і відхиляються апеляційним судом.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом («STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).
ЄСПЛ у справі «THOMA v. LUXEMBOURG», № 38432/97 від 29 березня 2001 року, використав принцип за яким сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.
При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях ЄСПЛ, який виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «THOMA v. LUXEMBOURG», «CALOC v. FRANCE» та «NIEDBALA v. POLAND» ЄСПЛ дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.
Встановивши, що у період незаконного та безпідставного перебування під слідством та судом факт завдання позивачці моральної шкоди презюмується, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди.
У зв`язку з задоволенням позову, судові витрати, понесені позивачкою підлягають до стягнення з відповідачів відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
На підтвердження понесення судових витрат, представник позивачки надав договір №15/06-02/20-ц про надання правової допомоги від 15.06.2020, ордер на надання правничої (правової) допомоги, акт приймання-передачі наданих послуг від 05.08.2020, товарний чек від 05.08.2020 та довідку про оплату послуг за договором №15/06-02/20-ц про надання правової допомоги від 15.06.2020 з розрахунку вартості години роботи адвоката 800 грн., а всього за 6 годин 15 хв. вартість послуг становить 5000 грн.
Крім того, між клієнтом ОСОБА_1 та адвокатом Тимченком М.М. укладено договір №16/02/21-ц про надання правової допомоги від 16.02.2021, додаткову угоду про визначення вартості послуг до договору 16/02/21-ц про надання правової допомоги від 16.02.2021, предметом яких є надання адвокатом послуг з підготовки апеляційної скарги протягом 4 год. 30 хв, а тому загальна вартість послуг становить 4050 грн. (а.с. 131 – 132). Крім того надано, акт приймання-передачі наданих послуг (а.с. 133) та товарний чек від 18.02.2021, якою підтверджується факт сплати послуг адвоката в розмірі 4050 грн (а.с. 134).
Відповідачі не заявляли клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що виключає можливість суду самостійно (без такого клопотання) зменшувати розмір витрат (постанови Верховного Суду від 29.03.2018 року у справі № 907/357/16 від 18 18.12.2018 року у справі № 910/4881/18).
За таких обставин колегія суддів вважає, що адвокат позивачки дотримався вимог закону про підтвердження належними доказами понесених ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9050 грн. Такі витрати є розумними та співмірними зі складністю справи, а тому підтверджені витрати підлягають до стягнення з відповідачів.
Судові витрати Головного управління Національної поліції в Черкаській області, понесені за подачу апеляційної скарги, залишаються за скаржником у зв`язку з відмовою у задоволенні вказаної апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Тимченка Миколи Миколайовича задовольнити частково.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 лютого 2021 року змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, що підлягає до стягнення Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , з 196476,80 грн. до 207903,22 грн.
В решті рішення залишити без змін.
Змінити розподіл судових витрат.
Стягнути з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 3016,67 грн.
Стягнути з Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 3016,67 грн.
Стягнути з прокуратури Черкаської області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 3016,67 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді