Єдиний унікальний номер 219/14019/19 
Номер провадження 22-ц/804/1121/21        

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року          
м. Бахмут 

справа № 219/14019/19
провадження № 22-ц/804/1121/21

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,
суддів: Мірути О.А., Хейло Я.В.,
за участю секретаря судового засідання – Цимбал Д.А.,

учасники справи:
позивач – Акціонерне товариство «Ідея Банк»,
відповідач  – ОСОБА_1 ,
третя особа – ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут  цивільну справу № 219/14019/19 за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені, якого діє ОСОБА_3 ,
на заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09 липня 2020 року (суддя Любчик О.В. ), ухваленого в приміщенні Артемівського міськрайонного суду Донецької області, повне судове рішення складено 09 липня 2020 року,–
В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В грудні 2019 року позивач –  АТ «Ідея Банк» звернулось до суду з зазначеним позовом в обґрунтування якого послалось на те, що 28 липня 2011 року між банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 910.79373, згідно якого вона отримала кредит в розмірі 69 526 грн., у тому числі на купівлю транспортного засобу ВАЗ 211140, 2011 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 . Строк користування кредитними коштами до 28 липня 2016 року.Частина коштів перерахована на купівлю автомобілю та на фінансування страхового платежу та інших витрат пов`язаних із купівлею авто, що підтверджується видатковими касовими/меморіальними ордерами. Додатком № 1 до кредитного договору встановлено графік щомісячних платежів, відповідно до якого позивальник мала сплачувати встановлену договором нараховану суму коштів.  Кредитні кошти було надано позичальнику в користування зі сплатою відсоткової (процентної) ставки у розмірі 15,4%, та сплатою всіх інших обов`язкових платежів по договору. Позичальник свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 72 226,49 грн. (прострочений борг – 41538, 16, прострочені проценти – 29531, 58 грн., пеня – 343, 07 грн., дебіторська заборгованість – 813, 68 грн.). В забезпечення  виконання зобов`язань між Банком та позичальником укладено договір застави вказаного транспортного засобу.

На підставі договору застави, укладеного з позичальником, обтяження на транспортний засіб зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. За умовами вказаного договору застави, відчуження предмету застави здійснюється заставодавцем тільки за письмовою згодою заставодержателя. Всупереч вимогам договору застави позичальником без письмової згоди заставодержателя було відчужено предмет застави,  актуальним власником якого є ОСОБА_1 , з актуальним номерним знаком НОМЕР_3 . На час реалізації заставленого майна, проведення з ним реєстраційних дій в органах МВС обтяження припинено не було.

Просило суд вилучити у ОСОБА_1 транспортний засіб, який є предметом застави, а саме автомобіль ВАЗ 211140, 2011 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , актуальний номерний знак № НОМЕР_3 , та передати АТ «Ідея Банк»; в рахунок погашення кредитних зобов`язань на користь АТ «Ідея Банк» за кредитним договором № 910.79373, укладений між АТ «Ідея Банк»  та ОСОБА_2 в сумі 72 226,49 грн., яка складається з: прострочений борг – 41 538, 16 грн., прострочені проценти – 29 531,58 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань (за період з04 травня 2019 року по 04 листопада 2019 року) – 343,07 грн., дебіторська заборгованість - 813,68 грн. звернути стягнення на предмет застави, який належить ОСОБА_1 , а саме автомобіль ВАЗ 211140, 2011 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , актуальний номерний знак № НОМЕР_3 , шляхом  реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження за ціною, визначеною за результатами таких торгів; стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 

Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09 липня 2020 року позов задоволено повністю: в  рахунок погашення кредитних зобов`язань за кредитним договором № 910.79373, укладеним 28.07.2011 року між АТ «ІДЕЯ БАНК» та ОСОБА_2   в сумі 72226, 49 грн. (прострочений борг – 41538, 16 грн., прострочені проценти – 29531, 58 грн., пеня – 343, 07 грн., дебіторська заборгованість – 813, 68 грн.), звернуто на користь АТ «ІДЕЯ БАНК» стягнення на предмет застави, який належить ОСОБА_1 , а саме: на автомобіль ВАЗ 211140, 2011 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_3 , шляхом реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження за ціною, визначеною за результатами таких торгів. Вилучено у ОСОБА_1 , транспортний засіб, який є предметом застави, а саме: автомобіль ВАЗ 211140, 2011 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_3 та передано АТ «ІДЕЯ БАНК», на період до його реалізації. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ІДЕЯ БАНК» витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 гривню.

Судове рішення мотивоване тим, що позичальником ОСОБА_2 порушено обов`язок з повернення кредиту частинами, а тому є підстави для звернення стягнення на предмет застави, який на час розгляду справи перебуває у власності ОСОБА_1 , так як зміна власника заставного транспортного засобу, відносно якого зареєстроване обтяження, не є перешкодою для задоволення за рахунок цього майна вимог банку у випадку порушення заставодавцем своїх кредитних зобов`язань. Аналогічний правовий висновок викладено Першою судовою палатою Касаційного цивільного суду Верховного суду у постанові від 02 березня 2020 року у справі № 61-1890св20.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У апеляційній скарзі, поданій до Апеляційного суду ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить  скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 , яка є третьою особою у даній справі померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , дана обставина встановлена ухвалою Апеляційного суду Донецького області від 30 листопада 2017 року у справі 235/3864/17, яка набрала законної сили.  У зв`язку зі смертю ОСОБА_2 кредитний договір № 910.79373 від 28 липня 2011 року (основний договір) припинився 17 травня 2016 року.

АТ «Ідея Банк» було відомо про смерть позичальника за кредитним договором № 910.79373 від 28 липня 2011 року, однак позивач продовжував до листопада 2019 року нараховувати відсотки та штрафні/фінансові санкції за основним договором. Не повідомило про вказану обставину суд першої інстанції, не припинило договір застави (як похідний) та умисно, зловживаючи правом не вжило усіх позасудових заходів, які передбаченні статтею 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Наведені обставини справи, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, надають підстави для обґрунтованого висновку про те, що позивач не має права звернення стягнення на предмет застави, оскільки застава є припиненою внаслідок припинення забезпеченого заставою зобов`язання.

Сама по собі наявність безпідставного обтяження у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна умисно не припиненого в порядку Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» не надає АТ «Ідея Банк» права на звернення стягнення на предмет застави, оскільки застава є припиненою в наслідок припинення забезпеченого заставою зобов`язання (17 травня 2016 року).

Вказані вище дії (безпідставне обтяження) з боку АТ «Ідея Банк» порушують конституційне право власності відповідача, щодо володіння, користування та розпорядження майном, яке є  непорушним та гарантованим статтею  41 Конституцією України.

Під час купівлі-продажу спірного автомобіля, набувач права  власності – ОСОБА_1 не знав та не міг знати, що автомобіль перебуває у заставі банку, оскільки право застави не було зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Виявляючи добросовісну обачність як особисто ОСОБА_1 , так  і працівниками МРЕВ УМВС України (під час реєстрації автотранспортного засобу 20 лютого 2016 року) не виявили жодних обтяжень у Державному реєстрі обтяжень  рухомого майна, що дозволило безперешкодно вчинити правочин з купівлі-продажу автотранспортного засобу та його реєстрацію.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

20 квітня 2021 року  від представника АТ «Ідея Банк» – Жовтонецького В.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені, якого діє ОСОБА_3 , в якому просить апеляційну скаргу залишите без задоволення, а рішення без змін.

В обґрунтування відзиву зазначає, що смерть  позичальника ОСОБА_2 не є підставою для припинення зобов`язань забезпечених заставою транспортного засобу ВАЗ  211140, 2011 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , згідно договору застави. Враховуючи вимоги статей 608, 1218, 1219 ЦК України, твердження представника відповідача про те, що застава є припиненою внаслідок припинення зобов`язання, а саме кредитного договору, у зв`язку зі смертю позичальника ОСОБА_2 , забезпеченого заставою, є таким, що суперечить ЦК України.

Помилковими є доводи апеляційної скарги, що під час купівлі-продажу спірного автомобіля, набувач права власності – ОСОБА_1 не знав та не міг знати, що автомобіль перебуває у заставі банку, оскільки право застави не було зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, оскільки працівниками сервісного центру МВС України 20 лютого 2016 року було зареєстровано за ОСОБА_1 такий заставлений транспортний засіб, а відтак він є добросовісним набувачем заставленого автомобіля. Оскільки, у забезпечення виконання кредитних зобов`язань між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 було укладено нотаріально посвідчений договір застави вище згадуваного транспортного засобу, який належав ОСОБА_2 на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Відтак,  в Держаному  реєстрі обтяжень рухомого майна 08 грудня 2011 року щодо транспортного засобу ВАЗ 211140, 2011 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 було зареєстроване обтяження – застава, з терміном дії до 08 грудня 2016 року, який в подальшому було продовжено до 27 липня 2021 року. Відповідно умов Договору застави, відчуження предмета застави заставодавцем здійснюється тільки за письмовою згодою заставодержателя. Проте в супереч зазначеному, та без письмової згоди позивача, ОСОБА_2 20 лютого 2016 року було відчужено предмет застави, актуальним власником якого є ОСОБА_1 .

Дії по відчуженню заставного автомобіля Ваз 211140, 2011  року випуску,  колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 відбувались без будь-якої згоди АТ «Ідея Банк», всупереч вимогам чинного законодавства, а також під час наявності відомостей про обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна щодо такого автомобіля, яке є чинним і на даний час, а тому в силу статей 9,10 Закону України «Про заставу» зареєстроване обтяження вказаного автомобіля зберегло силу також для ОСОБА_1 і він набув право власності на такий з обтяженням, а тому не може вважатися добросовісним набувачем права власності на такий. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року  по справі № 555/661/16.

На момент реєстрації відповідачем заставного транспортного засобу 20 лютого 2016 року у працівників сервісних центрів не було обов`язку щодо перевірки відомостей про обтяження відчуження у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, і такий  обов`язок виник лише з 20 жовтня 2016 року після внесення Кабінету міністрів України відповідних змін у порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, які набрали чинності  відповідно до 20 жовтня 2016 року.

Представник АТ «Ідея Банк» в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином,  від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі.(а.с.29,30 т.2).

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились про час та місце розгляду справи  повідомлені належним чином, від ОСОБА_3 , який діє від імені ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без їх участі (а.с.27-28 т.2). 

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372  ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Позивач є правонаступником ПАТ «Плюс Банк», що вбачається з копії статуту АТ «Ідея Банк» (а.с.39-41т.1).

28 липня 2011 року між ПАТ «Плюс Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 910.79373, згідно якого ОСОБА_2 отримала кредит в розмірі 67 500 грн. на купівлю (фінансування купівлі) транспортного засобу ВАЗ 211140, 2011 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 та фінансування страхового платежу за страхування життя позичальника у розмірі 2026 грн. Кредитні кошти в сумі, зазначеній в п. 1 кредитного договору було надано ОСОБА_2 в користування зі сплатою відсоткової (процентної) ставки у розмірі 15,4 % та сплатою всіх інших обов`язкових платежів по договору (а.с.11-12 т.1).

Частина грошових коштів була перерахована на купівлю (фінансування купівлі) вище зазначеного автомобіля, решта - перерахована на фінансування страхового платежу та інших витрат пов`язаних із купівлею авто, що підтверджується видатковими касовими/меморіальними ордерами (а.с.21-22 т.1).

Додатком № 1 до кредитного договору встановлено графік щомісячних платежів, відповідно до якого відповідач мав щомісячно сплачувати встановлену договором суму коштів. Останній платіж – 28 липня 2016 (а.с.13-14 т.1).

ОСОБА_2 не виконала умов договору станом на 04 листопада 2019 року, заборгувала банку: 41538,16 грн. - простроченого боргу; 29531,58 грн. - прострочених процентів; 343,07 грн. – пеня; 813,68 грн. – дебіторська заборгованість. Загальна сума заборгованості – 72226,49 грн., що підтверджується випискою по рахунку та розрахунком заборгованості (а.с.34-38 т.1).

У забезпечення виконання кредитних зобов`язань між ОСОБА_2 та ПАТ «Ідея Банк» було укладено договір № 910.79373 від 17 жовтня 2011 застави транспортного засобу ВАЗ 211140, 2011 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , зареєстрований РЕВ м. Красноармійська УДАІ ГУМВС України в Донецькій області 22 липня 2011 року, який належав ОСОБА_2 на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (а.с.23-24,25 т.1).

На підставі договору застави, укладеного з ОСОБА_2 , обтяження на транспортний засіб,  зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (копія витягу а.с.27-33 т.1).

Пунктом 2 розділу 2 Договору застави транспортного засобу № 910.79373 від 17 жовтня 2011 року встановлено, що наступні застави, відчуження, заміна, обтяження предмету застави будь-якими зобов`язаннями (оренда, лізинг, найм, безоплатне користування, спільна діяльність тощо), передача права керування ТЗ третім особам, переміщення ТЗ за межі території України, здійснюється заставодавцем тільки за письмовою згодою заставодержателя. (а.с. 23 т.1).

З відповіді Головного сервісного центру МВС №31/4380 від 07 лютого 2020 року, вбачається, що ОСОБА_5 без письмової згоди позивача було відчужено предмет застави (ВАЗ 211140, 2011 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ), актуальним власником якого є відповідач – ОСОБА_1 , із державним номерним знаком НОМЕР_3 (а.с.62-63 т.1).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 , від імені, якого діє ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції  в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позичальником ОСОБА_2 порушено обов`язок з повернення кредиту частинами, а тому є підстави для звернення стягнення на предмет застави, який на час розгляду справи перебуває у власності ОСОБА_1 , так як зміна власника заставного транспортного засобу, відносно якого зареєстроване обтяження, не є перешкодою для задоволення за рахунок цього майна вимог банку у випадку порушення заставодавцем своїх кредитних зобов`язань. Аналогічний правовий висновок викладено Першою судовою палатою Касаційного цивільного суду Верховного суду у постанові від 02 березня 2020 року у справі № 61-1890св20.

Проте повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можливо з наступних підстав.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про заставу» та статті 572 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частиною четвертою статті 577 ЦК України передбачено, що моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Відповідно до частини першою статті 589 ЦК України в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

Статтею 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом.

За таких обставин реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи.

Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах: від 03 квітня 2013 року у справі № 6-7цс13, від 19 листопада 2014 року у справі № 6-168цс14 та в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 463/3582/17 (провадження № 61-13383св19).

Згідно зі статтею 42 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» держателем Державного реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. Порядок ведення Державного реєстру визначає Кабінет Міністрів України.

Частиною четвертою статті 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що відомості про звернення стягнення на предмет обтяження згідно зі статтею 24 цього Закону реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначається реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України або індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків та інших обов`язкових платежів та посилання на звернення стягнення на предмет обтяження.

Відповідно до частин першої, другої статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» записи до Державного реєстру вносяться держателем або реєстраторами Державного реєстру протягом робочого дня, в який подано заяву обтяжувача. Моментом реєстрації обтяження є день, година та хвилина внесення відповідного запису до Державного реєстру, а моментом припинення реєстрації обтяження є день, година та хвилина реєстрації в Державному реєстрі відомостей про припинення обтяження. Записи зберігаються в Державному реєстрі протягом п`яти років з моменту їх внесення. Обтяжувач має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і подальше виключення запису або про продовження строку дії реєстрації на не більш як п`ятирічний строк.

Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства України застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Аналогічний правовий висновок у подібних правовідносинах викладений Верховним Судом у постановах: від 06 лютого 2018 року у справі № 333/6700/15-ц (провадження № 61-2859св18), від 11 вересня 2019 року у справі № 573/1105/17 (провадження № 61-29747св18), від 25 листопада 2019 року у справі № 757/17150/17-ц (провадження № 64-45097св18), від 18 грудня 2019 року у справі № 619/4033/18 (провадження № 61-16542св19).

Суд першої інстанції встановивши, що ОСОБА_1 придбав спірний автомобіль, що перебував у заставі АТ «Ідея Банк», за відсутності згоди банку на його відчуження та за наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про його обтяження, дійшов обґрунтованого висновку стосовно збереження застави при переході права власності до ОСОБА_1 та можливості звернення на нього стягнення на підставі договору застави від 17 жовтня  2011 року  № 910.79373, укладеного між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 , доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Звернення стягнення на предмет застави на підставі чинного договору застави та зареєстрованого обтяження у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна є належним та ефективним способом реалізації прав позивача, передбаченим статтями 16, 589 ЦК України, статтею 20 Закону України «Про заставу» та пунктом 1 параграфу 5 договору застави від 17 жовтня 2011 року  № 910.79373.

Проте, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що банк після смерті позичальника продовжував нараховувати відсотки та штрафні/фінансові санкції за основним договором. 

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом частин 1,2 статті 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частина третя статті 12, частина перша статті 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Визначаючи період за який банк має право нараховувати прострочені проценти за кредитним договором № 910.79373 від 28 липня 2011 року, апеляційний суд виходить з наступного.

З виписки по рахунку, вбачається, що ОСОБА_2 здійснила останній платіж 18 лютого 2014 року в розмірі 1 668,65 грн.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи зазначене позивач мав право нараховувати відсотки до 17 травня 2016 року (день смерті позичальника), а позивач в порушення вищезазначеного нараховував відсотки станом до 04 листопада 2019 року.

Отже, позивач має право вимагати повернення процентів за користування кредитом за період з березня 2014 року по квітень 2016 року.

Відповідно до пункту 1 параграфу 2 кредитного договору № 910.79373 від 27 липня 2011 року, за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі річні 15,40% (1,28% на місяць).

Заборгованість за простроченими процентами за період з березня 2014 року по квітень 2016 року становить 13 823,90 грн. згідно з розрахунком: 41 538,16 грн.* 33,28% (26 місяців*1,28%).

Крім того колегія суддів вважає, що не підлягають стягненню  пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання, заявлена до стягнення (за період з 04 травня 2019 по 04 листопада 2019 року), оскільки вони нараховані після смерті позичальника.

Враховуючи вищезазначене, загальна сума заборгованості за кредитним договором, що заявлена до стягнення становить 56 175,74 грн., яка складається з: 41 538,16 грн. – прострочений борг; 13 823,90 грн. – прострочені проценти; 813,68 грн. – дебіторська заборгованість.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, та дійшов помилкового висновку, щодо звернення стягнення на предмет застави, який належить ОСОБА_1 в розмірі 72 226,49 грн., рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач є добросовісним набувачем є не обґрунтованими, оскільки на момент покупки спірний автомобіль перебував у заставі АТ «Ідея Банк» та в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відомості про його обтяження, а тому відповідно до статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відповідач не вважається добросовісним набувачем.

Доводи апеляційної скарги, що застава є припиненою внаслідок припинення забезпеченого заставою зобов`язання є безпідставними виходячи наступного. 

Згідно з положеннями статтей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з абзацом 5 частини 1 статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Так, положеннями статті 608 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаними з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Відповідно до частини 1 статті 593 ЦК України, право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд вважає, що смерть ОСОБА_2 не є підставою для припинення зобов`язання забезпечених заставою транспортного засобу.

Також є безпідставними, доводи апеляційної скарги, що на момент купівлі спірного автомобіля, право застави не було зареєстровано в державному реєстрі обтяжень рухомого майно, оскільки з витягу з державного реєстру обтяжень рухомого майна вбачається, що обтяження на вказаний транспортний засіб було зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (копія витягу а.с.27-33 т.1).

Доказів на підтвердження того, що на момент купівлі-продажу автомобіля в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна не було обтяжень відповідачем та його представником не надано. 

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, установивши, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення неправильно застосував норми матеріального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про зміну судового рішення в частині розміру заборгованості на предмет застави та в частині розподілу судових витрат. 

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом  справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції у розмірі  - 1494,10 грн.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено частково, з позивача на користь відповідача необхідно стягнути судові витрати понесені у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі  - 640,35 грн.

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи, що з відповідача на користь позивача підлягає сплаті судовий збір у розмірі – 1494,10 грн. у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, а з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі - 640,35 грн., тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню  853,75 грн. (1494,10 грн. - 640,35 грн.,).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені, якого діє ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09 липня 2020 року змінити в частині розміру заборгованості за кредитним договором № 910.79373 від 28 липня 2011 року та в частині судових витрат.

В рахунок погашення кредитних зобов`язань за кредитним договором № 910.79373, укладеним 28 липня 2011 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_2 в сумі 56 175 (п`ятдесят шість тисяч сто сімдесят п`ять) гривень 74 копійок, яка складається з: простроченого боргу – 41 538,16 гривень, прострочених процентів – 13 823,90 гривень, дебіторської заборгованісті – 813,68 гривень, звернути на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» стягнення на предмет застави, який належить ОСОБА_1 , а саме: на автомобіль ВАЗ 211140, 2011 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_3 , шляхом реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження за ціною, визначеною за результатами таких торгів.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» судові витрати в розмірі 853 (вісімсот п`ятдесят три) гривні 75 копійок.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня  його проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий                             О.О.Тимченко

Судді:                          О.А. Мірута

                Я.В. Хейло