ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/3655/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Качур І.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  18 травня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді          Оксененка О.М.,
суддів:          Лічевецького І.О.,
Мельничука В.П.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Сталь» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Сталь» до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, Управління Пенсійного фонду України в м. Сєверодонецку Луганської області про визнання протиправними дій, -
ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Сталь» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Приватного акціонерного товариства «Сталь» до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, Управління Пенсійного фонду України в м. Сєверодонецку Луганської області, в якому просило: 
- визнати дії Головного Управління Пенсійного Фонду України в м. Києві зі складання та нарахування до сплати Приватному акціонерному товариству «Сталь» розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пенсій за віком на пільгових умовах за Списком №1 та Списком №2 за період з грудня 2016 року по лютий 2019 року - протиправними;
- визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо пред`явлення розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пенсій за віком на пільгових умовах за Списком № 1 та Списком № 2 за період з грудня 2016 року по лютий 2019 року, пред`явлених до сплати Приватному акціонерному товариству «Сталь».
Позов обґрунтовано тим, що дії Головного Управління Пенсійного Фонду України в м. Києві зі складання та нарахування до сплати Приватному акціонерному товариству «Сталь» розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пенсій за віком на пільгових умовах за Списком № 1 та Списком № 2 за період з грудня 2016 року по лютий 2019 року є протиправними, оскільки збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, базою оподаткування якого є витрати на виплату та доставку пенсій за віком на пільгових умовах, не передбачений вичерпним переліком податків та зборів в Податковому кодексі України, а також положеннями Податкового кодексу України, а нормами Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» не визначені всі його елементи, а саме порядок обчислення збору. 
Крім того, форма розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій не відповідає формі, затвердженій Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року №21-1. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 листопада 2021 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.
Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, позовні вимоги - задовольнити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що Податковим кодексом України не передбачено серед обов`язкових платежів збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, його елементів та порядку обчислення.
На думку апелянта, надані відповідачем розрахунки є неправомірними та такими, що суперечать нормам чинного законодавства.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено про те, що позивач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на виплату і доставку пільгових пенсій за період, за який виникла заборгованість та розрахунки витрат є підставою для відшкодування таких витрат.
Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, на адресу Публічного акціонерного товариства «Сталь» від Управління Пенсійного фонду України в місті Сєвєродонецьку Луганської області супровідними листами надійшли розрахунки №114/08/33, №2450/08, №14250/12, №14250/12, №11506/12, №1580/08, №2035/12, №582/12, №6722/12, №8946/08/34, №29296/10, №9321/12, №10932/12, №12674/12, №13098/12, №32403/08, №16803/12, №16872/12, №38045/10, №44377/08, №63147/10, №22034/08/07, № 23206-10/12, №22436/12, №62319/10, №62506/10, №57586/10, №56723/10, №20940/12, №21066/12, №417/08, №2070/08, №425/10, №1486/12, №1666/12, №760/10, №8134/10, №6368/10, №4060/12, №4297/12, №6242/12, №18945/10, №6186/12, №13785/10, №13101/10, №4657/05, №6429/05, №7356/05, №3583/05, №14927/05, №33136/05, №52317/05, №70490/05, №13176/1403, №15742/09/12, №7333/04-21, №15828/03-10, №1/01, №4382/03-29, №4125/03-08, №5551/03-38, №3236, №1885/05-54, №7366/04-21, №15768/03-10, №26964/04, №11984/03-04, №2/01, №541/04-18, №114/06, №189/04-32, №647/04, №2589/03-21, №34, №1205, №193/03-08, №415/03-01, №253/03-29, №346/03-10, №112/05-32, №186/03-21, №117-03/04-23, №2069/09, №364/03, № 129/04-21, №177-03-38, №687/14-03, №50, № 730/09/11, №110/03-01, №399/03-31, №198/04-18, №238, №1154, №513/07/40, №3304, №199/05, №198/03-08, №415/03-01, №252/03-29, №494/03-10, №176/03-21, №150/03-28, №45/05-54, №458-03/09, №294/04-21, №363/03, №296/04, №177/03-38, №688/14-03, №558/09/11, №710/03-31, №127-03-04/31, №469/04-20, №197/04-18, №800, №434/06, №778/30-07/19, №778/30-07/19, №516, №9, №2991/14-03, №2645/03-01, №5600/03-21, №5, №4621, №370, №209/03-10, №2386/04-21, №4259/03-31, №4407/09/11, №360, №2122, №111-04-38, №641/08, №391/04-18, №386, №4357/03-31, №2380/04-21, №5402/14-03, №45/01, №15/07, №2371/06, №3217/04-21, №9142/04-21, №1584/06-23, №428/04-38, №1469/11/01, №44/04, №10747/04, №446/04-18, №3155/04-21, №1616/04, №5219/03-31, №85, №771, №6083/03-31, № 3908/04-21, №7949/11/18, №745/04-32, № 763, №745/04-32, №5921/03-31, №4051/04-11, №7949/11/18, №7179/14-03, №466/06/7, №8165/03-31, №102/7/14-03, №11554/11/18, №6035/04-21, №3481/07, №8037/04-11, №8208/03-31, №11554/11/18, №1694, №1701, №10293/04-03-33, №15122/14-03, №4092/04-11, №3322/05, 18316/11/18, №227, №1680, №1687, №6554, №10459/04-03-33, №5516/03, №8397/03, №8391/03, №23026/04, №9167/04, №9068/04, №17012/11/18, №8165/04-09, №09.11.17, №2479/04-32, №3321/05, №2336/06/7, №1433, №7789/94, №1551/2/11/18, №7443/04-10, №8196/04-22, №2293/04-32, №300/04, №54/07, №1425, №4201/06, №7790/04, №7456/04-10, №8188/04-22, №2293/04-30, №240/04, №59, №14, №172, №20384/11/18, №579, №233/03, №141/06, №27/04, №89/03, №173/04-32, №472/04/11, №254/04/т, №1136/14-03, №1159/14-03, №111/106/04-03-33, №331/03-4, №960/08, №453/04, №45/1104-10, №1227/04, №504/04-08, №288/06, №22151/11/18, №26/05-54, №22/06-75, №103/04-11, №169/04/т, №222/05, №1160/14-03, №112/104/04-03-33, №450/04-10, №40, №173/04-32, №88/03, №28/04, №23/07, №22151/11/17, №15/2104-20, №149/59-16, №519/04-11, №920/04-08, №284/05, №1513/0470, №149/59-16, №66, №1335/04/11, №897, №2260/04-03-94/5/19/4, №3290/04-0, №2940/04/11, №3291/04-10, №2259/04-03-83/25/2/4, №7974/04, №2848/04/11, №8682/12, №2146/04-08, №1018, №1088/04/11, №2488/04/10, №1011, №2489/04-10,1087/04/11, №1552, №4590/04-10, №3758/04/22, №1735/04-32, №1545, №1546, №3201/04-03-83/2/19/5, №1735/04-32, №3755/04/22, №4591/01-0, №5452/04-10,№4827/04-21, №4022/04-03-33-22, №4021/04-03-33-20, №4763/04-21, №5453/04-10, №2222/04/5, №1934, №2694/04/т, №5399/04/21, №283/04, №1941, №5580/04-21, №282/04, №6433/04-21, №6434/04-21, №8323/04-10, №6783/04-03-33-35, №3712/04/т, №9163/04-08, №6784/04-03-33-29, №94/07, №1002/5-9-13, №1015104-10, №7797/04-03-33-21, №4149/911/т, 10/52/04-0, №4002/5-9-16, №99, №200 та інші без зазначення номеру.
Згідно вказаних супровідних листів відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до пунктів «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1931-XII від 06.12.1991, здійснюється згідно статті 6 Iнструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особам внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України», затвердженої Постановою Пенсійного фонду України №21-1 від 19.12. 2003 року (зі змінами), розробленої відповідно до частини другої Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 від 09.07.2003 року.
Не погоджуючись з вказаними розрахунками відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки матеріалами справи не встановлена невідповідність форми розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пенсій за віком на пільгових умовах, адресованих позивачу, типовій формі та вимогам Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, відтак підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
У силу вимог частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1997 №400/97-ВР (далі - Закон №400/97-ВР) платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, є, зокрема, суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.
Для вказаних платників збору, крім тих, які є платниками фіксованого сільськогосподарського податку, згідно пункту 1 статті 2 Закону №400/97-ВР, об`єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «б» - «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV).
Статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) визначені категорії працівників, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону № 1788-XII, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
У силу вимог пункту «б» частини першої статті 13 Закону № 1788-XII, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць.
Пунктом 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV встановлено, що покриття витрат Пенсійного фонду на виплату і доставку пенсій за віком, призначених на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» та призначених відповідно до частин другої і третьої статті 114 цього Закону до досягнення пенсійного віку, визначеного статтею 26 цього Закону, здійснюється у такому порядку:
- підприємства та організації (крім сільськогосподарських товаровиробників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені підпунктом 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України) вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, крім тих, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України; на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, а також на інших роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини другої статті 114 цього Закону, - до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону за раніше діючим порядком;
- за рахунок коштів Державного бюджету України пенсії, призначені особам відповідно до пунктів «б» - «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (стосовно осіб, які на дату відшкодування віднесені до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені підпунктом 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України) та відповідно до статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» та після цієї дати відповідно до пунктів 2-8 частини другої статті 114 цього Закону (стосовно осіб, які працювали у сільськогосподарських товаровиробників, які на дату відшкодування віднесені до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені підпунктом 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України) та частини третьої статті 114 цього Закону.
У разі недостатності зазначених коштів фінансування суми, якої не вистачає для повного покриття витрат на виплату та доставку таких пенсій, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Згідно з абзацом 4 пункту 1 статті 2 Закону №400/97-ВР фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» відповідно до пунктів «б» - «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та призначених після дня набрання чинності зазначеним Законом відповідно до пунктів 2-8 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у період до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначені в якості об`єкта оподаткування для платників збору, визначених пунктами 1 і 2 частини першої статті 1 цього Закону, крім платників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені підпунктом 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України.
Ставка збору на обов`язкове державне пенсійне страхування встановлена на рівні 100% від об`єкта оподаткування (абзац 3 пункту 1 статті 4 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» №400/97-ВР від 26.06.1997 року).
Аналіз наведених норм свідчить про те що, суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності зобов`язані відшкодовувати органам Пенсійного фонду суми фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених їх працівникам на пільгових умовах за Списком №1 та Списком № 2, за ставкою 100 % розміру виплаченої пенсії.
У відповідності до частини першої статті 58 Закону № 1058-ІV Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.
Кошти Пенсійного фонду відповідно до статті 73 зазначеного Закону, серед іншого, використовуються на оплату послуг з виплати та доставки пенсій.
Відповідно до пункту 1.1 розділу 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 квітня 2002 року № 8-2, управління Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах є органами Фонду підвідомчими відповідно головним управлінням Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему органів Фонду.
Серед основних завдань управління, відповідно до пункту 2.1 зазначеного Положення, зокрема, є: облік платників страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та збору на обов`язкове державне пенсійне страхування; збирання та акумулювання в районі (місті) внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інших коштів, призначених для пенсійного забезпечення, ведення їх обліку; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством; ефективне та цільове використання коштів Фонду, інших коштів, призначених для виплати пенсій та щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, удосконалення методів фінансового планування, звітності та системи контролю за витрачанням коштів, призначених для пенсійного забезпечення.
Як вбачається з пункту 2.2 названого Положення, управління відповідно до покладених на нього завдань контролює надходження до Фонду від підприємств, установ, організацій та громадян страхових внесків та інших платежів, до яких належить, зокрема, плата на покриття фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, збирає у встановленому порядку відповідну звітність, проводить планові та позапланові перевірки фінансово-бухгалтерських документів, звітів та інших документів щодо правильності обчислення та сплати страхових внесків, цільового використання коштів фонду в організаціях, що здійснюють виплату і доставку пенсій.
У свою чергу, Постановою Управління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року №21-1 затверджено Інструкцію про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України (далі - Інструкція №21-1).
Ця Інструкція визначає процедуру стягнення заборгованості зі сплати внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - страхові внески), сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій та інших платежів до бюджету Пенсійного фонду України, нарахування і сплати фінансових санкцій та пені, а також відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.
Згідно п. 6.1 Інструкції №21-1 відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
У відповідності до пункту 6.2 вказаної Інструкції, витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах особам, які мають стаж, що дає право на призначення цих пенсій на декількох підприємствах, покриваються цими підприємствами пропорційно стажу роботи. 
При цьому, стаж роботи на останньому підприємстві враховується у повному розмірі, а з попередніх місць роботи осіб він додається до стажу, необхідного для призначення пенсій на пільгових умовах. При визначенні частки сплати окремого підприємства стаж ураховується в місяцях (шляхом переведення років у місяці). Частка відшкодування підприємством витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах особам, яким відповідно до законодавства стаж, що дає право на призначення цих пенсій, зараховується у кратному розмірі, розраховується з урахуванням кратності стажу. Якщо пенсія на пільгових умовах призначена із взаємним зарахуванням періодів роботи, передбачених статтями 13, 14 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», які дали право на цю пільгову пенсію, то відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку цих пенсій здійснюється тими підприємствами, на яких цей стаж було вироблено у розмірах, передбачених частиною другою «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За правилами п. 6.4 - 6.5 розділу 6 Інструкції №21-1, розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається органами Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом місяця з новопризначених (перерахованих) пенсій.
Розрахунки складаються на підставі відомостей відділів з призначення пенсій органів Пенсійного фонду України, які подаються згідно з додатком 8 та додатком 8а до 1 січня поточного року та протягом місяця з дня прийняття рішення про призначення нової пенсії.
Пунктом 6.7 розділу 6 Інструкції №21-1 передбачено, що підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах. 
У разі зміни розміру пенсії або настання обставин, які впливають на суму відшкодування (смерть пенсіонера, зміна місця проживання тощо), органи Пенсійного фонду повідомляють про це підприємства у розрахунку, який направляється підприємству в місячний строк з дня прийняття рішення про зміну розміру пенсії або про припинення виплати пенсії.
Таким чином, право особи-пенсіонера на пільгове пенсійне забезпечення кореспондує обов`язок підприємства, де такий пенсіонер свого часу виконував роботи, що охоплюються Списом №1 та Списком №2, відшкодовувати фактичні витрати пенсійного органу на виплату та доставку пенсії цьому пенсіонеру.
З матеріалів справи вбачається, що на адресу Публічного акціонерного товариства «Сталь» від Управління Пенсійного фонду України в місті Сєвєродонецьку Луганської області надіслано розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, за період з грудня 2016 року по лютий 2019 року.
У той же час, позивач вважає дії щодо складення, нарахування, направлення та пред`явлення вказаних розрахунків такими, що протирічать нормам статті 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пунктом 4 частини першої якої передбачено, що кошти Пенсійного фонду використовуються на оплату послуг з виплати та доставки пенсій.
Втім, вказані твердження колегія суддів не приймає до уваги, оскільки позивач не має статусу платника, що віднесений до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені підпунктом 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України та не зважаючи на зміни у законодавства, імперативною нормою пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що підприємства та організації (крім сільськогосподарських товаровиробників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку) вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, призначених на пільгових умовах, за раніше діючим порядком.
Посилання апелянта на невідповідність розрахунків як таких, що суперечать вимогам пункту 1.1 Податкового кодексу України колегією суддів відхиляються, оскільки не зважаючи на те, що Податковий кодекс України дійсно встановлює вичерпний перелік податків та обов`язкових платежів, серед яких витрати на виплату та доставку пенсій за віком на пільгових умовах не вказана, у той же час спірні правовідносини врегульовані вимогами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», положення якого є обов`язковими для виконання суб`єктами господарювання.
Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі №805/1120/17-а.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 05 січня 2021 року у справі №   640/18421/19 зазначив, що підставою для відшкодування підприємством органам Пенсійного фонду витрат на виплату та доставку пільгових пенсій є розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за відповідний період.
Щодо доводів апелянта про те, що форма вказаних розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій не відповідає типовій формі, а також щодо того, що розмір фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, що вказуються у відповідних розрахунках, не підтверджений відповідачами належними первинними бухгалтерськими документами, які б свідчили про розмір таких витрат та підтверджували б факт того, що такі витрати дійсно були здійснені, то колегія суддів оцінює критично, з огляду на таке.
З матеріалів справи вбачається, що Управлінням Пенсійного фонду України в м. Сєверодонецку Луганської області на адресу позивача були направлені розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій по пенсіонерам, які, як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідають формі розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пенсій за віком на пільгових умовах, адресованих позивачу, та вимогам Інструкції №21-1 про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове пенсійне страхування.
Cлід зазначити, що наявність певних недоліків в оформленні відповідних розрахунків, є формальним фактом та не спростовує обов`язок у підприємства фактичної заборгованості зі сплати сум відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій та обов`язку їх відшкодування.
Аналогічна позиція у подібних правовідносинах висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18 червня 2020 року у справі №813/612/17 та від 09 липня 2020 року у справі №804/1424/17, та від 05 січня 2021 року у справі № 640/18421/19.
Отже, отримавши розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, на таке підприємство покладається обов`язок відшкодувати пенсійному фонду витрати на виплату і доставку пенсій.
При цьому, у силу вимог абзацу «в» пп. 138.10.4 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України інші витрати операційної діяльності, пов`язані з господарською діяльністю, включають, зокрема, відшкодування Пенсійному фонду України сум фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», сум фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «б» - «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», різниці між сумою пенсії, призначеної за Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність», та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, на яку має право особа, які згідно із законодавством фінансуються за рахунок коштів підприємств, установ, організацій в обов`язковому порядку.
Доводи апелянта щодо відсутності подачі відповідачами жодного розрахункового документа, який би підтверджував понесення органами пенсійного фонду фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки обставини наявності заборгованості органу Пенсійного фонду України перед особами, які зазначені у розрахунках фактичних витрат по виплаті щомісячних сум призначеної пенсії, позивачем не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.
У той же час, слід звернути увагу на систематичне оскарження позивачем розрахунків Пенсійного фонду України, у тому числі у справах № 812/198/17, №812/387/17, №812/503/17, №812/900/17, №812/901/17, у задоволенні адміністративних позовів в яких було відмовлено Приватному акціонерному товариству «Сталь». 
З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обгрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Сталь» - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 січня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя           О.М. Оксененко

Судді          І.О. Лічевецький

                                                                                В.П. Мельничук