ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року 
м. Київ
справа № 826/12608/15
касаційне провадження № К/9901/25071/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Бившевої Л.І.,
суддів: Хохуляка В.В.,  Ханової  Р.Ф., 

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у місті Києві (далі - Інспекція) на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 03.11.2016 (головуючий суддя - Бабенко К.А., судді - Кузьменко В.В., Степанюк А.Г.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вісті Мас-Медіа» (далі - Товариство) до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у місті Києві про визнання скасування податкового повідомлення-рішення, 

У С Т А Н О В И В:

У червні 2015 року Товариство звернулось до суду із позовом до Інспекції, у якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення № 0002832213 від 15.04.2015.

На обґрунтування позовних вимог зазначило, що податкове повідомлення-рішення винесене з порушенням норм чинного законодавства, оскільки: факт надходження фінансової допомоги від МПП «Ледис» на рахунок Товариства відповідно до умов договору № 25 від 12.03.2013 знайшов своє підтвердження під час перевірки, під час якої перевіряючими були досліджені банківські виписки, які свідчать про надходження зазначеної суми протягом 9 місяців 25 платежами; під час перевірки перевіряючими не було враховано положення статті 204 Цивільного кодексу України щодо презумпції правомірності правочину; акт перевірки не містить у собі висновку щодо невідповідності договору № 25 від 12.03.2013 вимогам діючого законодавства або посилань на наявність судових рішень, якими такий правочин визнано недійсним; під час перевірки посадовою особою контролюючого органу не було виявлено дефектів у правовому статусі сторін за договором № 25 від 12.03.2013 на підставі даних, отриманих з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; нормами чинного законодавства на сторону цивільно-правової угоди не покладено обов`язку з перевірки та контролю  ведення іншим учасником правовідносин господарської діяльності, дотримання ним вимог чинного податкового законодавства та дослідження відповідності/дійсності підпису уповноваженої особи на документах. 

Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 15.02.2016 у задоволенні позову відмовив повністю.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що: зобов`язання Товариства щодо повернення грошових коштів, наданих йому МПП «Ледис» згідно договору № 25 від 12.03.2013 (з урахуванням додаткової угоди № 1 від 23.12.2013) як поворотна фінансова допомога не носять реального характеру, оскільки вироком Ковпаківського районного суду міста Суми від 21.07.2014 у кримінальній справі № 592/7669/14-К (провадження № 1-кп/592/345/14), який набрав законної сили 28.08.2014, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 27, частиною другою статті 28, частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України, в мотивувальній частині якого встановлено, що ОСОБА_1 оформив МПП «Ледис» на себе формально та ніякої фінансово-господарської діяльності на підприємстві не вів, у період з 13.03.2013 по 28.11.2013 перерахування грошових коштів на банківський рахунок Товариства з призначенням платежу «надання поворотної фінансової допомоги згідно договору № 25 від 12.03.2013» за допомогою банківської системи «Клієнт-банк» здійснювалось невстановленими особами без погодження своїх дій з директором МПП «Ледис» - ОСОБА_1 з метою прихованні та маскування незаконного походження вказаних коштів, джерела їх походження та володіння ними.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 03.11.2016 скасував рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0002832213 від 15.04.2015 в частині заниження податку на прибуток у сумі 25968139,00 грн. та ухвалив в цій частині нове рішення, яким позов в цій частині задовольнив. Визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення № 0002832213 від 15.04.2015 в частині заниження податку на прибуток у сумі 25968139,00 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про часткове задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що надання МПП «Ледис» позивачеві поворотної фінансової допомоги у розмірі 90000000,00 грн. згідно договору № № 25 від 12.03.2013, підтверджуються документами, які відповідають вимогам, що встановлені Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та висновком судово-економічної експертизи № 18/08-24 від 27.05.2016, проведеної на виконання вимог ухвали Київського апеляційного суду від 12.05.2016, з урахуванням того, що: відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, з огляду на що Товариство не може нести відповідальності за можливі протиправні дії його контрагента та за порушення ним податкового законодавства; доказів визнання недійсним у судовому порядку договору № 25 від 12.03.2013 та додаткової угоди № 1 від 23.12.2013 до цього договору Інспекцією надано не було. Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в іншій частині, суд апеляційної інстанції виходив з того, що грошові кошти у сумі 3630000,00 грн., які надійшли на рахунок позивача від МПП «Ледис», не підпадають під визначення поворотної фінансової допомоги згідно з істотними умовами договору № 25 від 12.03.2013.

Інспекція оскаржила рішення суду апеляційної інстанції в частині задоволених позовних вимог до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 14.12.2016 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою та витребував матеріали справи із суду першої інстанції. 

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник вказує на те, що рішення суду апеляційної інстанції в частині задоволених позовних вимог ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суд не надав належної правової оцінки тому, що вироком Ковпаківського районного суду міста Суми від 21.07.2014 у кримінальній справі № 592/7669/14-К, який набрав законної сили, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 27, частиною другою статті 28, частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України, з огляду на що договір про надання поворотної фінансової допомоги № 25 від 12.03.2013 та додаткова угода № 1 від 23.12.2013 до цього договору, підписані від імені МПП «Ледис» ОСОБА_1 , не мають юридичної сили та доказовості.

Товариство не скористалось своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 01.03.2021 прийняв касаційну скаргу Інспекції до провадження, закінчив підготовку справи до касаційного розгляду та визнав за можливе проведення касаційного розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами з 02.03.2021.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У справі, що розглядається, суди встановили, що Інспекція провела документальну позапланову виїзну перевірку Товариства по взаємовідносинах з МПП «Ледис» за період з 01.01.2013 по 01.07.2014, результати якої оформлені актом від 01.04.2015 № 137/26-59-22-13-15/38619841, за висновками якого встановлено порушення Товариством вимог абзацу 1 підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14, статті 134, підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2013 рік на загальну суму 17789700,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що позивач неправомірно не включив до складу доходів, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, суму коштів у розмірі 93630000,00 грн., яка надійшла на банківський рахунок Товариства від МПП «Ледис» згідно договору про надання поворотної фінансової допомоги № 25 від 12.03.2013 (з урахуванням додаткової угоди № 1 від 23.12.2013), оскільки вироком Ковпаківського районного суду міста Суми від 21.07.2014 у кримінальній справі № 592/7669/14-К, який набрав законної сили, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 27, частиною другою статті 28, частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України, з огляду на що вказаний договір та додаткова угода до нього, підписані від імені МПП «Ледис» ОСОБА_1 , не мають юридичної сили та доказовості.

На підставі вказаного акта перевірки Інспекція прийняла податкове повідомлення-рішення № 0002832213 від 15.04.2015, яким збільшила Товариству суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на 17789700,00 грн. - за основним платежем, 8894850,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені у статті 44 Податкового кодексу України. 

Згідно з абзацами 1, 2 пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Абзацом першим пункту 44.2 статті 44 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку щодо доходів та витрат з врахуванням положень цього Кодексу.

Порядок визначення доходів та їх склад, який є основою класифікації доходів платника податку, відображається у розрахунках до декларації з податку на прибуток підприємства і є уніфікованим переліком, яким керуються як платники податку, так і податкові органи, встановлений   статтею 135 Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 135.1 статті 135 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) доходи, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Положеннями абзацу 1 підпунктів 135.5.5 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що інші доходи включають: суми поворотної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, що залишаються неповерненими на кінець такого звітного періоду, від осіб, які не є платниками цього податку (в тому числі нерезидентів), або осіб, які згідно із цим Кодексом мають пільги з цього податку, в тому числі право застосовувати ставки податку нижчі, ніж установлені пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), дохід  визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства),  за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена. Критерії визнання   доходу,   наведені   в   цьому  Положенні (стандарті),  застосовуються окремо до кожної операції.  Проте  ці критерії   потрібно  застосовувати  до  окремих  елементів  однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій).

Отже, під час збільшення активу підприємства, що зумовлює зростання власного капіталу, за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена, визнається дохід такого підприємства.

Положеннями підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що фінансова допомога - це фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі. Безповоротна фінансова допомога - це: сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних); сума процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги. Поворотна фінансова допомога - це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Таким чином, умовою для віднесення коштів до безповоротної фінансової допомоги є їх передача без вимоги повернення.

У справі, що розглядається, суди першої та апеляційної інстанції встановили, що зобов`язання Товариства щодо повернення грошових коштів, наданих йому МПП «Ледис» згідно договору № 25 від 12.03.2013 (з урахуванням додаткової угоди № 1 від 23.12.2013) як поворотна фінансова допомога не носять реального характеру, оскільки вироком Ковпаківського районного суду міста Суми від 21.07.2014 у кримінальній справі № 592/7669/14-К (провадження № 1-кп/592/345/14), який набрав законної сили 28.08.2014, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 27, частиною другою статті 28, частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України, в мотивувальній частині якого встановлено, що ОСОБА_1 оформив МПП «Ледис» на себе формально та ніякої фінансово-господарської діяльності на підприємстві не вів, у період з 13.03.2013 по 28.11.2013 перерахування грошових коштів на банківський рахунок Товариства з призначенням платежу «надання поворотної фінансової допомоги згідно договору № 25 від 12.03.2013» за допомогою банківської системи «Клієнт-банк» здійснювалось невстановленими особами без погодження своїх дій з директором МПП «Ледис» - ОСОБА_1 з метою прихованні та маскування незаконного походження вказаних коштів, джерела їх походження та володіння ними.

Ці обставини були правомірно враховані судом першої інстанції, оскільки статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального підтвердження її первинними документами.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що Товариство неправомірно не включило до складу доходів, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, кошти, отримані від МПП Лелис», та, як наслідок, про відсутність підстав для скасування оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

З урахуванням наведеного касаційна скарга Інспекції підлягає задоволенню, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 03.11.2016 підлягає скасуванню, а постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.02.2016 - залишенню в силі.

Відповідно до статті 352 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись п.4 ч.1 ст. 349, ст. 352, ч.ч. 1, 5 ст. 355, ст.ст. 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у місті Києві задовольнити, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 03.11.2016 скасувати і залишити в силі постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.02.2016. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Судді	Л.І. Бившева В.В. Хохуляк   Р.Ф. Ханова