УХВАЛА
 
05 квітня 2021 року
м. Київ
справа №128/2015/20
провадження № 61-5110ск21 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши питання про прийняття до розгляду касаційної скарги  ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 03 грудня 2020 року та на постанову Вінницького апеляційного суду від 24 лютого 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області, про скасування усиновлення,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про скасування усиновлення.
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 03 грудня 2020 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 24 лютого         2021 року, у задоволені позову відмовлено.
26 березня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслала на адресу Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 03 грудня 2020 року та на постанову Вінницького апеляційного суду від         24 лютого 2021 року.
Вивчивши касаційну скаргу, суд дійшов висновку, що вона не може бути прийнята до розгляду та підлягає залишенню без руху, виходячи з таких підстав.
Цивільний процесуальний закон містить вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги, за умови дотримання яких касаційна скарга може бути прийнята судом до розгляду (стаття 392 ЦПК України). Положеннями цієї статті передбачено, що у касаційній скарзі повинні бути зазначені підстави касаційного оскарження.
У даній справі скаржник оскаржує в касаційному порядку судові рішення, право на касаційне оскарження яких передбачене пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України.
На виконання вимог статті 392 ЦПК України скаржник зазначає, що підставою касаційного оскарження є відсутність правового висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт третій частини другої статті 389 ЦПК України). Водночас мотивувальна частина касаційної скарги містить посилання на те, що суди попередніх інстанцій, відмовивши у задоволенні позовних вимог, не застосували норми права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, що не відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 26 вересня 2019 року у справі №711/276/17, від 08 квітня 2020 року у справі №635/2771/17.
Таким чином, обґрунтування підстави касаційного оскарження не відповідає власне підставі касаційного оскарження, яку зазначає скаржник, що дає підстави для подвійного тлумачення змісту касаційної скарги, що в свою чергу є недопустимим, оскільки суд касаційної інстанції в контексті статті 13 ЦПК України розглядає справи в межах вимог, чітко заявлених учасником справи, а тому не може на власний вибір брати до уваги одні доводи і залишати поза увагою інші доводи касаційної скарги.
Належне зазначення скаржником підстав для касаційного оскарження є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яка необхідна для подальшого вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для подальшого розгляду касаційної скарги в межах, визначених статтею 400 ЦПК України.
Суд касаційної інстанції роз`яснює, що скаржнику для усунення даного недоліку, а також з метою недопущення подвійного тлумачення змісту касаційної скарги, необхідно надати до суду уточнену касаційну скаргу, в якій згрупувати, систематизувати та чітко зазначити підставу(и) касаційного оскарження судових рішень у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень та їх відповідне мотивування. 
Тобто, заявнику слід чітко зазначити конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, який (які) відповідно до змісту касаційної скарги є підставою (підставами) для подачі даної касаційної скарги та відповідне обґрунтування (посилання на норму закону, правові висновки Верховного Суду, висловлені в подібних правовідносинах тощо) з урахуванням вимог цієї ухвали.
За таких підстав касаційна скарга на підставі вимог статей 185, 393 ЦПК України підлягає залишенню без руху з наданням строку на усунення вищевказаних недоліків.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ :
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 03 грудня 2020 року та на постанову Вінницького апеляційного суду від 24 лютого 2021 року залишити без руху.
Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                              А. А. Калараш