ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2898/21 Справа № 200/17584/18 	  	Головуючий у першій інстанції: Федоріщев С. С. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого -                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,
при секретарі                        Догоновій О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на додаткове рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22 жовтня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа - Регіональний сервісний центр МВС в Дніпропетровській області, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації, визнання права власності в порядку спадкування за законом та відшкодування моральної шкоди, - 

ВСТАНОВИЛА:
У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 31 жовтня 1973 року між нею та ОСОБА_4 було укладено шлюб. За час перебування у шлюбі ними було придбано автомобіль марки Ford Fiesta, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був зареєстрований на ім`я ОСОБА_4 та є спільною власністю подружжя. 07 травня 2008 року ОСОБА_4 була видана довіреність на ім`я ОСОБА_1 на керування вищевказаним транспортним засобом. 12 травня 2011 року була видана нова довіреність на керування вказаним автомобілем зі строком дії до 12 травня 2014 року. По закінченню дії довіреності ОСОБА_1 автомобіль не повернув, а продовжував користуватися ним до листопада 2016 року. ОСОБА_4 просив ОСОБА_1 повернути автомобіль, але останній відмовився це зробити. Згодом ОСОБА_4 дізнався, що вказаний автомобіль був проданий. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. У встановлений законом строк ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса ДМНО Орлова О.А. із заявою про прийняття спадщини. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на автомобіль Ford Fiesta, реєстраційний номер НОМЕР_1 позивачу було відмовлено, оскільки право власності на вказаний автомобіль вже було зареєстровано за іншою особою - ОСОБА_3 . За заявою доньки позивача ОСОБА_5 , 24 січня 2017 року відомості про вчинення кримінального правопорушення за фактом самовільного заволодіння майном, яке належало ОСОБА_4 були внесені до ЄРДР за №12017040640000193. З витребуваних під час розслідування документів позивачу стало відомо, що 05 серпня 2016 року між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) було укладено договір-купівлі продажу №1241/2016/000554 транспортного засобу - автомобіля Ford Fiesta, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Відповідно до п. 2.2 вказаного договору, право власності на цей транспортний засіб переходить до покупця з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі. Серед вказаних документів також був наявний акт приймання-передачі транспортного засобу від 05 липня 2016 року, який підписаний ще до моменту укладення договору купівлі-продажу від 05 серпня 2016 року. Позивач вказує на те, що її чоловік ОСОБА_4 не міг підписати вказаний акт, оскільки 04 липня 2016 року о 11:25 год. він виїхав із м. Дніпро до м. Львів, що підтверджується посадочним документом 000В3В91-47FO7B8D-0001, куди прибув 05 липня 2016 року о 05:58 год. ранку. Далі, о 07:10 год. він виїхав до м. Воловець, куди прибув того ж дня о 10:12 год. Позивач також зазначає що її чоловік не підписував і договір купівлі-продажу від 05 серпня 2020 року, що може підтвердити почеркознавча експертиза. Тому позивач просила визнати недійсним договір купівлі-продажу №1241/2016/000554 транспортного засобу від 05 серпня 2020 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , на підставі якого відбулась перереєстрація автомобіля марки Ford Fiesta, двигун № НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 ; скасувати державну реєстрацію автомобіля марки Ford Fiesta, двигун № НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 , проведену на підставі заяви ОСОБА_3 на перереєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 05 серпня 2016 року на ім`я ОСОБА_3 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на вказаний автомобіль в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача моральну шкоду в сумі 10000,00 грн. 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2020 року, з врахуванням ухвали цього ж суду від 26 жовтня 2020 року про виправлення описки, позов задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу №1241/2016/000554 транспортного засобу від 05 серпня 2020 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , на підставі якого відбулась перереєстрація автомобіля марки Ford Fiesta, двигун № НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 . Скасовано державну реєстрацію автомобіля марки Ford Fiesta, двигун № НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 , проведену на підставі заяви ОСОБА_3 на перереєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 від 05 серпня 2016 року на ім`я ОСОБА_3 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору у розмірі 1409,80 грн. (а.с. 201-205, 224-225 т.1). 
Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2020 року, з врахуванням ухвали цього ж суду від 26 жовтня 2020 року про виправлення описки, стягнуто із ОСОБА_3 а на користь ОСОБА_2 судовий збір за заяву про забезпечення позову в розмірі 352,40 грн., витрати за проведення експертизи у розмірі 7536,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 7200,00 грн. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування зазначеного вище додаткового рішення та ухвалення нового судового рішення про залишення заяви позивача про ухвалення додаткового рішення без розгляду. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та часткової зміни оскаржуваного додаткового рішення, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо ним не вирішено питання про судові витрати. 
Згідно ч. 4 вказаної вище статті у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
За положеннями статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). 
Згідно копії дублікату квитанції від 06.11.2018 року, позивач сплатила 352,40 грн. судового збору за подачу заяви про забезпечення доказів, у відповідності до вимог Закону Україну «Про судовий збір», в редакції, що діяла на час подання відповідної заяви (а.с. 13-14, 5 т.1). 
Також відповідно до копії рахунку на оплату №12 від 10.01.2020 року, складеного Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз, вартість проведення судової почеркознавчої експертизи склала 7536,00 грн. (а.с. 161 т.1). 
Факт сплати позивачем вартості проведення судової почеркознавчої експертизи в розмірі 7536,00 грн. підтверджується, зокрема, актом здачі-приймання висновку експерта №5840-19 від 31.01.2020 року, а також виготовленим експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз висновком №5840-19 від 31.01.2020 року за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи (а.с. 164, 165-176 т.1). 
Позивач на підтвердження оплати проведення судової почеркознавчої експертизи надала також дублікат квитанції від 16.01.2020 року про сплату нею 7536,00 грн. на рахунок Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз (а.с. 210 т.1). 
У позовній заяві ОСОБА_2 викладено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку з розглядом справи, серед яких, зокрема, витрати на правничу правову допомогу (а.с. 3 т.1). 
На підтвердження витрат на правничу правову допомогу позивачем надано копію договору про надання правової допомоги від 27.09.2018 року, укладеного з адвокатом Роговською А.О. (а.с. 74 т.1), копію свідоцтва Роговської А.О. про право на заняття адвокатською діяльністю №1622 від 26.09.2006 року (а.с. 75 т.1), копію акту виконаних робіт (наданих послуг) від 20.10.2020 року (а.с. 212 т.1), та копію квитанції №755503 від 20.10.2020 року про сплату адвокату Роговській А.О. 7200,00 грн. за надання правової допомоги (а.с. 213 т.1). 
Зі змісту акту виконаних робіт (наданих послуг) від 20.10.2020 року вбачається, що адвокат Роговська А.О. надала позивачу наступні види робіт з правничої правової допомоги: консультація, узгодження правової позиції (1 год.) 850,0 грн., вивчення судової практики(1 год.) 850,0 грн., підготовка та подання позовної заяви (3 год.) 2250,00 грн., підготовка та подання заяви про забезпечення доказів (1 год.) 850,0 грн., підготовка та подання клопотання про проведення експертизи 1250,0 грн., підготовка та подання заяви про ухвалення додаткового рішення 850,0 грн., на загальну суму 7200,0 грн. (а.с. 212 т.1)
За положеннями частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Згідно ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. 
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)
3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас зі змісту частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п. 269).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При перевірці розміру судових витрат на правничу правову допомогу, колегія приймає до уваги обсяг робіт, проведений адвокатом Роговською А.О. у даній справі, що підтверджуються матеріалами справи. А саме складання позовної заяви, заяви про забезпечення доказів, клопотання про призначення експертизи, заяви про ухвалення додаткового рішення. 
Колегія звертає також увагу, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено відповідачем, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). 
Такі висновки відповідають також правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19 (провадження №61-22131 св 19). 
При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат колегія приймає до уваги, що в задоволенні позовної вимоги до відповідача ОСОБА_1 про стягнення з нього моральної шкодуи в сумі 10000,00 грн. відмовлено. При цьому судом задоволено дві вимоги немайнового характеру про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації автомобіля на ім`я ОСОБА_3 , що заявлені до відповідача ОСОБА_3 . 
Отже, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам у вигляді судового збору, сплаченого позивачем за заяву про забезпечення позову в сумі 176,20 грн. (352,40 грн. / 4 (кількість позовних вимог) х 2 (задоволена частина вимог)), а також у вигляді витрат на правову допомогу в сумі 3600,00 грн. (7200,00 грн. / 4 (кількість позовних вимог) х 2 (задоволена частина вимог)). 
Витрати позивачем на проведення судової почеркознавчої експертизи в сумі 7536,00 грн. підлягають стягненню в повному обсязі, оскільки стосуються позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу №1241/2016/000554 автомобіля марки Ford Fiesta від 05 серпня 2020 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , яку задоволено повністю. 
Отже, додаткове рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру стягнутого з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судового збору за заяву про забезпечення позову з 352,40 грн., на 176 (сто сімдесят шість) грн. 20 коп.; та в частині розміру стягнутих з ОСОБА_3 на користь позивача витрат на правову допомогу з 7200,00 грн., на 3600 (три тисячі шістсот) грн. 00 коп. В іншій частині додаткове рішення підлягає залишенню без змін. 
Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач пропустила встановлений ч. 8 ст. 141 ЦПК України п`ятиденний строк для подачі заяви про розподіл судових витрат, є безпідставним. Адже позивач звернулась до місцевого суду із заявою про ухвалення додаткового рішення в порядку статті 270 ЦПК України. 
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення (частина 2 статті 270 ЦПК України). 
При цьому, матеріали справи, до ухвалення у справі судом першої інстанції рішення 28 вересня 2020 року, містили докази понесених позивачем судових витрат, зокрема, сплаченого судового збору за подачу заяви про забезпечення доказів, оплату вартості проведення експертизи, а також докази надання позивачу правничої правової допомоги. 
З огляду на викладене вище, колегія приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та часткової зміни додаткового рішення суду першої інстанції. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - задовольнити частково. 
Додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2020 року в частині розміру стягнутого з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судового збору за заяву про забезпечення позову - змінити з 352,40 грн., на 176 (сто сімдесят шість) грн. 20 коп.; та в частині розміру стягнутих з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу - змінити з 7200,00 грн., на 3600 (три тисячі шістсот) грн. 00 коп. 
В іншій частині додаткове рішення залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий

Судді