КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
факс 284-15-77 e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи 755/15060/20 Апеляційне провадження №33/824/2762/2021	Головуючий у суді першої інстанції - Левко В.Б. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
08 червня 2021 року суддя Київського апеляційного суду М.І.Оніщук, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 14 грудня 2020 року, про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності передбаченої статею 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
 
В С Т А Н О В И В:
 
Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 14.12.2020 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 44-3 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. 00 коп.
Згідно з вказаною постановою 24 вересня 2020 року о 10 год 25 хв ОСОБА_1 за адресою: м. Київ, вул. Миропільська 25, на зупинці громадського транспорту ринок «Лісовий», здійснював перевезення пасажирів без засобів індивідуального захисту, а саме маски, чим порушив постанову Кабінету Міністрів України №641 від 22 липня 2020 року.
Не погоджуючись з постановою суду, 08.04.2021 ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив апеляційну скаргу в якій просить змінити постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 14.12.2020 та прийняти нову, якою застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді зауваження.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною, оскільки суд неповно з`ясував всі обставини справи. Зокрема вказує, що він постійно під час своєї роботи знаходиться в транспортному засобі в масці, проте дана ситуація виникла коли підійшли працівники поліції і він перед цим зняв маску, щоб подихати. Свою вину в інкримінованому адміністративному правопорушенні визнає та в подальшому обіцяє не порушувати карантинних правил. 
Також зазначає, що визначений судом штраф є досить значним та просить застосувати пом`якшувальні обставини, зокрема, те, що на його утриманні перебуває двоє малолітніх дітей та зазначає, що для сплати штрафу йому необхідно працювати два місяці.
У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з наведених в ній підстав. 
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи, наведені в апеляційній скарзі, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 пояснив, що дійсно перебував у транспортному засобі без маски, оскільки він її зняв щоб подихати і в цей час підійшли працівники поліції, але під час керування він постійно перебуває в масці.
Винуватість ОСОБА_1 у порушенні правил щодо карантину людей, а саме перебування в громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, підтверджується сукупністю доказів по справі, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення від 24.09.2020 серії АПР "350743, рапортом ДОП Дніпровського УП ГУНП у м. Києві від 24.09.2020. письмовими поясненнями свідків вчинення правопорушення ОСОБА_1 від 24.09.2020 та фотокартками з місця події.
Суд першої інстанції надав належну оцінку наявним в матеріалах справи доказам і дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП в редакції від 17.03.2020.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновку судді про винуватість ОСОБА_1 у порушенні правил щодо карантину людей, оскільки  фактично особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, як на місці події, про що свідчить особистий підпис у протоколі про адміністративне правопорушення, так і при апеляційному розгляді  визнаний той факт, що він перебував без засобу індивідуального захисту  у транспортному засобі.
Разом з цим, відповідно до ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.
Станом на час вчинення адміністративного правопорушення за перебування у громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту санкцією ст.44-3 КУпАП в редакції від 17.03.2020 була передбачена відповідальність  у вигляді  накладення штрафу на громадян від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Законом України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" ст. 44 доповнено ч. 2 наступного змісту: Перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, частина 2  ст. 44-3 КУпАП в редакції від 06.11.2020 року передбачає відповідальність за перебування у громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту відповідальність у вигляді штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто законодавцем прийнято закон, який пом`якшує відповідальність, і саме він мав бути застосований у даній справі.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про накладення на ОСОБА_1 штрафу відповідно до санкції  ст.44-3 КУпАП в редакції від 17.03.2020, що становила від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Оскільки, на час розгляду справи діяв закон, який пом`якшив відповідальність за перебування у громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту. Санція вказаного закону передбачає відповідальність у вигляді штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 14.12.2020   в  частині застосування до  ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді  накладення штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян не відповідає вимогам закону, а тому в цій частині підлягає скасуванню, з прийняттям в цій частині нової постанови про призначення стягнення в межах санкції статті в редакції чинній на момент розгляду справи, а саме від 06.11.2020 року у виді штрафу у розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн.
Щодо вирішення судом питання стягнення судового збору, то в цій частині постанова суду є законною та обгрунтованою і підстави для її скасування відсутні.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 14 грудня 2020 року, про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності в частині накладення адміністративного стягнення - змінити.
Зменшити накладене на ОСОБА_1 адміністративне стягнення з однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17 000 грн.) до 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн. (сто сімдесят гривень).
            В іншій частиніпостанову Дніпровського районного суду м. Києва від 14 грудня 2020 року стосовно ОСОБА_1 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                  М.І. Оніщук