Справа № 303/7432/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

         14 квітня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.
суддів: Кондора Р.Ю., Собослоя Г.Г.
з участю секретаря судового засідання: Міца О.-Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сідун Владислав Мирославович на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області ухваленого 10 червня 2020 року головуючим суддею Гутій О.В., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,- 

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 23.04.2008 року ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № MKАWGА00000168, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит на суму 52567,44 доларів США. У зв`язку із невиконанням відповідачем умов договору станом на 28.08.2019 року в нього виникла заборгованість в сумі 278 800,11 доларів США, яка складається з: 17 957,56 доларів США – заборгованість за тілом кредиту; 47 457,34 доларів США – заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3 719,92 доларів США – заборгованість по комісії за користування кредитом; 209 665,29 доларів США – пеня за невиконання договору. Зазначає, що кредитор на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості. Таким чином, просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 17 957, 56 доларів США, що становить 451 812,21 грн. - заборгованість за тілом кредиту та судовий збір у сумі 6777,18 гривень.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 червня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 17 957, 56 доларів США, що становить 451 812,21 гривень, що складається з: 17 957, 56 доларів США – заборгованість за тілом кредиту, та судовий збір у розмірі 6777,18 гривень.

На дане рішення ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сідун В.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
В обґрунтування скарги посилається на те, що позивач, на підставі іпотечного застереження, набув право власності на предмет іпотеки, а тому відповідно до ч. 4 ст. 36 ЗУ «Про іпотеки» всі його наступні вимоги до боржника є недійсними.

В судове засідання з`явились представник відповідача адвокат Сідун В.М. та представник банку ОСОБА_2 . 

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 23.04.2008 року ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 уклали договір № MKАWGА00000168, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит на суму 52 567,44 доларів США із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,04 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування у розмірі 0,96 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 7.2 даного Договору (а с. 10-13). 

У рахунок забезпечення виконання зобов`язань за даним договором кредиту, 23.04.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 і ОСОБА_4 було укладено Договір іпотеки квартири, предметом якого є 3-ри кімнатна квартира у АДРЕСА_1 . ( а.с.55-58).

Взяті на себе згідно кредитного договору зобов`язання з погашення заборгованості по тілу кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами ОСОБА_1 порушив.

З відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 22.10.2016 року іпотекодержатель набув права власності на предмет іпотеки, на підставі іпотечного застереження, передбаченого в п.27 Договору іпотеки квартири (а.с.58-62).

Згідно наданого банком розрахунку, станом на 28.08.2019 року за відповідачем рахується заборгованість в сумі 278 800,11 доларів США, яка складається з: 17 957, 56 доларів США – заборгованість за тілом кредиту; 47 457, 34 доларів США – заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3 719, 92 доларів США – заборгованість по комісії за користування кредитом; 209 665, 29 доларів США – пеня за невиконання договору(а.с.5-8). Але виходячи з підстав диспозитивності позивач просить стягнути з відповідача тільки часткову суму в розмірі 17 957,56 доларів США, що за курсом НБУ від 28.08.2019 року складає 451 812,21 гривень. 

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що зобов`язання за договором позики не припинилося в силу його невиконання, а вартості набутого позикодавцем у власність предмета іпотеки не вистачило на погашення боргу у повному обсязі, тому кредитор за приписами статті 591 ЦК України та ч. 7 ст. 47 Закону України «Про іпотеку», має право на стягнення суми, що не вистачає для погашення цієї заборгованості.

Однак з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Так, за змістом статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Окремим видом застави є іпотека (стаття 575 ЦК України).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека – це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За змістом статті 3 ЗУ «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно з частиною першою статті 33 ЗУ «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 36 ЗУ «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною третьою статті 36 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 ЗУ «Про іпотеку».

Згідно з частиною четвертою статті 36 ЗУ «Про іпотеку» (в редакції, чинній на дату реєстрації права власності за позивачем на предмет іпотеки) після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Наведена вище норма права передбачає спеціальні підстави припинення зобов`язань щодо виконання основного (кредитного) зобов`язання, яке було забезпечене іпотечним договором.

Іпотекодержатель сам обрав такий спосіб захисту, як звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, на підставі застереження про задоволення його вимог як іпотекодержателя, що міститься в Договорі іпотеки квартири в розділі 4, і зареєстрував за собою право власності на предмет іпотеки (3-и кімнатна квартира), який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, позивач задовольнив свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом позасудового врегулювання спору на підставі Договору іпотеки квартири, а звідси, правові підстави для стягнення суми заборгованості за кредитним договором, яка залишалася після реалізації предмета іпотеки, відсутні, оскільки такі вимоги в силу припису частини четвертої статті 36 ЗУ «Про іпотеку» (чинної на час позасудового задоволення вимог) є недійсними.

Суд першої інстанції вказаного не врахував у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

При цьому безпідставним є посилання суду першої інстанції на приписи ч. 7 ст. 47 ЗУ «Про іпотеку», оскільки вказана норма регулює відносини пов`язані з проведенням прилюдних торгів. У даному ж випадку іпотекодержатель використав позасудовий спосіб захисту, а отже ч. 7 ст. 47 ЗУ «Про іпотеку» не підлягає застосуванню до даних правовідносин, які виникли між сторонами.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Також, у відповідності до приписів статті 141 ЦПК України з позивача на користь апелянта підлягає стягненню судовий збір у розмірі 10 167,00 грн., що понесений останнім за подання апеляційної скарги.

Враховуючи зазначене та керуючись приписами норм статей 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сідун Владислав Мирославович, задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 червня 2020 року скасувати та ухвалити в справі нове судове рішення про відмову Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 10 167,00 гривень, судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повний тест постанови суду складено 19 квітня 2021 року.

Суддя-доповідач:

Судді: