УХВАЛА
07 червня 2021 року
 
м. Київ
 
Провадження № 13-96зво21
 
Справа № 1-24/2002
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,           ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
перевірила заяву ОСОБА_15 про перегляд вироку Апеляційного суду Сумської області від 30 серпня 2002 року за виключними обставинами і
 
ВСТАНОВИЛА:

За вироком Апеляційного суду Сумської області від 30 серпня 2002 року, залишеним без зміни ухвалою Верховного Суду України від 18 березня 2003 року,  ОСОБА_15 засуджено за пунктами «г», «е», «ж», «і» ст. 93, ч. 1 ст. 101, ч. 3            ст. 117, ч. 2 ст. 118, ч. 3 ст. 142, Кримінального кодексу України 1960 року, ч. 3      ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 296, ч. 3 ст. 357 Кримінального кодексу України із застосуванням положень ст. 70 цього Кодексу до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

01 квітня 2021 року Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ, Суд) ухвалив остаточне рішення у справі «Фарзієв та інші проти України», яким констатував порушення щодо ОСОБА_15 (заява 38805/18) ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі – Конвенція) стосовно покарання у виді довічного позбавлення волі без перспективи звільнення.
 
У зв`язку зі встановленими порушеннями прав заявника ЄСПЛ було постановлено, що визнання порушень становить достатню справедливу сатисфакцію. 
 
04 червня 2021 року до Великої Палати Верховного Суду (далі – Велика Палата) надійшла заява ОСОБА_15 , підписана ним 27 травня 2021 року, у якій він просить переглянути вирок апеляційного суду щодо нього за виключними обставинами у зв`язку з ухваленням ЄСПЛ рішення щодо нього (яке, згідно довідки Державної установи «Роменська виправна колонія № 56» від 28 травня 2021 року № 6/284, він отримав 06 травня 2021 року), припинити щодо нього катування у вигляді довічного позбавленням волі.
 
Перевіривши наведені у заяві доводи, Велика Палата вважає, що у відкритті провадження за заявою ОСОБА_15 необхідно відмовити з огляду на таке.
 
Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 459 КПК судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за виключними обставинами, однією з яких                               є встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом.
 
01 квітня 2021 року рішенням ЄСПЛ у справі «Фарзієв та інші проти України» встановлено порушення Україною ст. 3 Конвенції щодо деяких осіб, зокрема              і ОСОБА_15 , стосовно довічного ув`язнення без перспективи звільнення. 
 
Загальні принципи, яких дотримувався ЄСПЛ при ухваленні цього рішення, а саме: оцінка та аналіз наведених ним фактів, констатований зміст порушення Конвенції та визнання порушення достатньо справедливою сатисфакцією свідчать про 
 
допущення щодо ОСОБА_15 таких порушень Конвенції, які за цих обставин неможливо відновити у вигляді того стану чи становища, що існували до вчинення порушень.
 
У таких випадках засобами компенсації можуть бути: сплата присудженого відшкодування моральної шкоди; аналіз причин порушення Конвенції та пошук шляхів усунення цих порушень; вжиття інших заходів загального характеру. Виконання цих заходів покладається на компетентні органи державної влади.
 
З урахуванням Рекомендації № R (2000) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо повторного розгляду або поновлення провадження             у певних справах на національному рівні після прийняття рішень ЄСПЛ                       від 19 січня 2000 року, встановлене Судом порушення Україною міжнародних зобов`язань може бути підставою для перегляду судових рішень лише в тому випадку, коли можна досягти на національному рівні restitutio in integrum (повного відновлення), тобто відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який особа мала до порушення Конвенції. 
 
Щодо ОСОБА_15 таке повне відновлення попереднього юридичного стану, зокрема шляхом перегляду вироку, не є можливим, оскільки ЄСПЛ констатував порушення Конвенції лише щодо довічного ув`язнення без перспективи звільнення та не зробив висновку про порушення конвенційних прав заявника під час розгляду в судах справ щодо нього.
 
Констатоване порушення Конвенції щодо заявника може бути усунуто лише шляхом вжиття заходів загального характеру з боку держави (внесення змін            у відповідне законодавство).
 
Отже, підстави для відкриття провадження за заявою ОСОБА_15 відсутні.
 
Керуючись статтями 459, 463, 464 Кримінального процесуального кодексу України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:
 
Відмовити у відкритті провадження за заявою засудженого ОСОБА_15 про перегляд вироку Апеляційного суду Сумської області від 30 серпня 2002 року з підстав встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.
 
Заяву з усіма доданими матеріалами повернути заявнику.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                             ОСОБА_1 
Судді:                               ОСОБА_2                                          ОСОБА_8                                                             
ОСОБА_3                                             ОСОБА_9 
ОСОБА_4                                         ОСОБА_10 
ОСОБА_5                                     ОСОБА_11 
ОСОБА_6                                           ОСОБА_12 
ОСОБА_7                                               ОСОБА_13                
                                                                                                            ОСОБА_14