ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

28 квітня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 740/2240/20
Головуючий у першій інстанції – Олійник В. П.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/80/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Скрипки А.А.
суддів: Онищенко О.І., Харечко Л.К.
секретар: Поклад Д.В., Позняк О.М. 

сторони:
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області у складі судді Олійника В.П. від 28 жовтня 2020  року, місце ухвалення рішення м.Ніжин, дата складання повного тексту рішення 01 листопада 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька,

                            В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2 , який є його сином, про стягнення аліментів на своє утримання, як непрацездатного батька, у розмірі 25 000 грн. щомісяця. Вимоги заявленого позову ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що він отримує пенсію за віком у розмірі 1 638 грн. Позивач вказує, що враховуючи його стан здоров`я, даної суми пенсії не вистачає для повного забезпечення себе всім необхідним, оскільки після сплати комунальних послуг та витрат на харчування, не залишається коштів для забезпечення себе ліками, без приймання яких стан здоров`я позивача неухильно погіршується. У позові ОСОБА_1 зазначає, що свої батьківські обов`язки по відношенню до сина він виконував у повному обсязі. Позивач стверджує, що він був майновим поручителем за іпотечними договорами сина та співзасновника юридичної особи ’’Альянс’’ ОСОБА_3 , при цьому, предметом застави була належна на той час позивачу нерухомість на загальну суму 132 000 доларів США, яку в подальшому довелось відчужити для погашення іпотечних боргів. Позивач вказує, що відповідач є приватним підприємцем, отримує достатній дохід від зайняття підприємницькою діяльністю, має у власності нерухоме майно, від побачень з батьком ухиляється, матеріальної допомоги у будь-якому вигляді позивачу не надає.  

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28.10.2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька.       

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28.10.2020 року, виключивши з його мотивувальної частини посилання на застосування положень статті 204 Сімейного кодексу України, та на підтвердження обставин про ухилення позивача від утримання відповідача до досягнення ним повнолітня. Доводи апеляційної скарги вказують, що рішення суду першої інстанції від 28.10.2020 року у оскаржуваній частині підлягає зміні у зв`язку із недоведеністю обставин, що мають значення для справи у зв`язку із неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що визнаючи необґрунтованість позовних вимог та недоведеність потреби позивача у матеріальній допомозі, суд не міг одночасно застосувати до спірних правовідносин статтю 204 Сімейного кодексу України. Доводи апеляційної скарги стверджують, що єдиним доказом на підтвердження обставин щодо невиконання позивачем батьківських обов`язків по утриманню відповідача були показання свідка ОСОБА_4 , матері відповідача. При цьому, доводи апеляційної скарги вказують, що ОСОБА_4 не зверталась до суду з відповідним позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання сина. Доводи апеляційної скарги зазначають, що судом першої інстанції, всупереч вимогам ч.8 статті 83 ЦПК України, були заслухані показання свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , та покладені в основу для застосування статті 204 Сімейного кодексу України. Доводи апеляційної скарги стверджують, що визнаючи обставину невиконання позивачем батьківських обов`язків по утриманню відповідача підтвердженою на підставі недопустимих, недостатніх та недостовірних доказів шляхом застосування до спірних правовідносин положень статті 204 Сімейного кодексу України, суд першої інстанції встановив преюдиційну обставину, яка в подальшому фактично позбавляє позивача можливості визначення на його користь аліментів або додаткових витрат.
В іншій частині рішення суду першої інстанції від 28.10.2020 року ОСОБА_1 не оскаржується.                                                     

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 28.10.2020 року.  

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 підтримав доводи та вимоги поданої апеляційної скарги. 

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Середа Д.А. просив залишити без задоволення апеляційну скаргу у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 28.10.2020 року.  

В судове засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 , належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду даної справи, не з`явився. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.  

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3).
Згідно довідки про доходи №9212 2827 5499 1208 Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 28.05.2020 року (а.с.12), ОСОБА_1 перебуває на обліку в Ніжинському об`єднаному управлінні ПФУ в Чернігівській області, і отримує пенсію за віком,  сума  якої  за  період  з  01.12.2019  року  по 31.05.2020 року складає 10 828 грн.
Матеріали справи містять в собі копії документів щодо медичних обстежень ОСОБА_1 (а.с.4-8,128-131). 
ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10). Вказана квартира належить ОСОБА_1 на праві приватної власності (а.с.49).
З іпотечного договору від 30.01.2008 року (а.с.13-15) вбачається, що ОСОБА_1 зазначено, як майнового поручителя за зобов`язанням ОСОБА_2 за договором кредиту. При цьому, іпотекодавець ОСОБА_1 передав в іпотеку іпотеко держателю Акціонерно-комерційному банку соціального розвитку ”Укрсоцбанк’’ квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки IKARUS 255, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.74).
Згідно    витягу    з   Єдиного   державного   реєстру   юридичних   осіб, фізичних    осіб-підприємців    та    громадських    формувань,    станом    на 05.10.2020року (а.с.72-73), державна реєстрація фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відбулась 25.04.1996 року, припинення підприємницької діяльності - 21.04.2017 року. 
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 одружений (а.с.41), є батьком дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.42,43).
Відповідно до інформації Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 14.08.2020 року (а.с.34), розмір заробітної плати/доходу ОСОБА_2 , на який нараховується єдиний внесок, за 2018 рік становить 3 723 грн. щомісяця, за 2019 рік - 4 173 грн. щомісяця. 
Згідно податкової декларації платника єдиного податку - ФОП ОСОБА_2 (а.с.45-46), загальна сума доходу відповідача за перше півріччя 2020 року становить 153 775 грн.
Відповідно до рахунків-фактур №210970/164960/1 від 31.10.2020 року, №210970/149681/1 від 30.09.2020 року, №210970/130496/1 від 31.08.2020 року, (а.с.80-82), платіж за активну електричну енергію платника ФОП ОСОБА_2 становить 6 757 грн. 46 коп. - за жовтень 2020 року, 6 360 грн. 69 коп. - за вересень 2020 року, 11 236 грн. 86 коп. - за серпень 2020 року.
Згідно копій рахунків №114, №115 від 12.10.2020 року (а.с.85), плата за оренду приміщень за вересень 2020 року за договорами оренди №99-16 від 23.09.2019 року, №155-16 від 02.06.2020 року, платник - ОСОБА_2 , становить 710 грн. 70 коп. та 749 грн. 63 коп., відповідно.  
Як вбачається з довідки виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області від 19.04.2021 року №29 (а.с.136), доход ОСОБА_2 за  період  з  листопада  2020  року  по  березень 2021 року, становив 124 715, 64 грн. (нараховано), до видачі - 100 396,09 грн.           

Як вбачається з рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28.10.2020 року, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що позивачем у встановленому порядку не доведена його потреба у матеріальній допомозі. Також суд першої інстанції вказав у рішенні від 28.10.2021 року, що ’’В судовому засіданні відповідачем зазначено про ухилення позивача від його утримання до досягнення повноліття, що підтверджено в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_4 , у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст.204 СК України. За таких обставин позивачем під час судового розгляду у встановленому порядку не доведено обгрунтованості позову, що є підставою для відмови у його задоволенні’’.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28.10.2020 року, виключивши з його мотивувальної частини посилання на застосування положень статті 204 Сімейного кодексу України, та на підтвердження обставин про ухилення позивача від утримання відповідача до досягнення ним повнолітня.

Відповідно до приписів ч.1 статті 367 ЦПК України, яка регламентує межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги вказують, що рішення суду першої інстанції від 28.10.2020 року у оскаржуваній частині підлягає зміні у зв`язку із недоведеністю обставин, що мають значення для справи у зв`язку із неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що визнаючи необґрунтованість позовних вимог та недоведеність потреби позивача у матеріальній допомозі, суд не міг одночасно застосувати до спірних правовідносин статтю 204 Сімейного кодексу України. Доводи апеляційної скарги стверджують, що єдиним доказом на підтвердження обставин щодо невиконання позивачем батьківських обов`язків по утриманню відповідача були показання свідка ОСОБА_4 , матері відповідача. При цьому, доводи апеляційної скарги вказують, що ОСОБА_4 не зверталась до суду з відповідним позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання сина. Доводи апеляційної скарги зазначають, що судом першої інстанції, всупереч вимогам ч.8 статті 83 ЦПК України, були заслухані показання свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , та покладені в основу для застосування статті 204 Сімейного кодексу України. Доводи апеляційної скарги стверджують, що визнаючи обставину невиконання позивачем батьківських обов`язків по утриманню відповідача підтвердженою на підставі недопустимих, недостатніх та недостовірних доказів шляхом застосування до спірних правовідносин положень статті 204 Сімейного кодексу України, суд першої інстанції встановив преюдиційну обставину, яка в подальшому фактично позбавляє позивача можливості визначення на його користь аліментів або додаткових витрат.

Як вказано судом першої інстанції у рішенні від 28.10.2020 року, ’’В судовому засіданні відповідачем зазначено про ухилення позивача від його утримання до досягнення повноліття, що підтверджено в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_4 , у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст.204 СК України’’.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що в ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості вказаного висновку суду першої інстанції, оскільки має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими. А саме, в ході судового розгляду даної справи не знайшли свого підтвердження факти ухилення ОСОБА_1 від утримання сина ОСОБА_2 до досягнення ним повноліття.                 

Відповідно до ч.1 статті 202 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно ч.1 статті 204 Сімейного кодексу України, дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Дочка, син звільняються судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько не сплачували аліменти на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, і така заборгованість є непогашеною на момент прийняття судом рішення про визначення розміру аліментів на батьків. У виняткових випадках суд може присудити з дочки, сина аліменти на строк не більш як три роки.

Відповідно до роз`яснень п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 ’’Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів’’, обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст.202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК України).

Судом першої інстанції у рішенні від 28.10.2020 року вказано, що в судовому засіданні відповідачем зазначено про ухилення позивача від його утримання до досягнення повноліття, що підтверджено в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_4 , у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 204 СК України. 
Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що в ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості вказаного висновку суду першої інстанції, оскільки має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими. А саме, в ході судового розгляду даної справи не знайшли свого підтвердження факти ухилення ОСОБА_1 від утримання сина ОСОБА_2 до досягнення ним повноліття.                 
Відповідно до приписів ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
В ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що відповідачем не надано суду належних та достатніх доказів, у розумінні статей: 77, 80 ЦПК України відносно тих обставин, що позивач ухилявся від утримання сина ОСОБА_2 до досягнення сином повноліття.        
Стосовно показань свідка ОСОБА_4 , матері відповідача, з приводу ухилення позивача від утримання сина ОСОБА_2 до досягнення ним повноліття, необхідно зазначити, що відповідно до положень статті 90 ЦПК України, показання свідка є одним із видів доказів по справі. При цьому, ч.2, ч.3 статті 89 ЦПК України регламентовано, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).                  

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що для застосування приписів статті 204 Сімейного кодексу України, яка регулює звільнення дочки, сина від обов`язку утримувати матір, батька, необхідно довести винну поведінку батьків, пов`язану з їх ухиленням від виконання своїх батьківських обов`язків. При цьому, не має значення, чи батьки ухилялися від виконання всіх своїх батьківських обов`язків чи тільки частини. Обов`язок доведення ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків покладається на дітей.     

При цьому, під ухиленням від сплати коштів на утримання дитини необхідно розуміти будь-які діяння або бездіяльність боржника, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення на користь дитини визначеної суми аліментів, які призвели до виникнення заборгованості зі сплати таких коштів.  

Разом з тим, в ході судового розгляду даної справи позивач заперечував факт свого ухилення від утримання сина ОСОБА_2 до досягнення ним повноліття.      
Як зазначено у рішенні суду першої інстанції від 28.10.2021 року, ’’Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні показала, що є матір`ю відповідача і колишньою дружиною позивача, з яким розлучилась в кінці 1991 року. Аліменти на сина позивач не сплачував, вона не зверталась до суду щодо аліментів, оскільки ’’…було неприємно…, була гордість…’’.
Таким чином, в ході судового розгляду даної справи встановлено, що мати відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 не зверталась до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів із позивача на свою користь на утримання сина ОСОБА_2 до досягнення сином повноліття, і рішення суду з даного приводу не ухвалювалось.
За даних обставин, є обґрунтованими доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку відносно того, що факт ухилення позивача від утримання сина ОСОБА_2 до досягнення ним повноліття підтверджено в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_4 , у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 204 Сімейного кодексу України.  
Інших належних та достатніх доказів на підтвердження факту ухилення позивача від утримання сина ОСОБА_2 до досягнення ним повноліття, як цього вимагають положення ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, відповідачем суду не надано.                       

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити. При цьому, рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28.10.2020 року - змінити, виключивши із його мотивувальної частини посилання суду на статтю 204 Сімейного кодексу України, а саме, на ухилення ОСОБА_1 від утримання ОСОБА_2 до досягнення повноліття, як на одну із підстав відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька. 

В іншій частині рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28.10.2020 року апелянтом не оскаржується, і відповідно до приписів ч.1 статті 367 ЦПК України, апеляційним судом не переглядається.     

Керуючись статтями: 367, 368, 374; п.2 ч.1 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

                             П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.  

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2020 року змінити, виключивши із його мотивувальної частини посилання суду на статтю 204 Сімейного кодексу України, а саме, на ухилення ОСОБА_1 від утримання ОСОБА_2 до досягнення повноліття, як на одну із підстав відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 29.04.2021 року.     

Головуючий:                                            Судді: