ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

15 квітня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/8046/20
Головуючий у першій інстанції – Требух Н. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/414/21
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/415/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової плати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді Бечка Є.М.,
суддів – Євстафіїва О.К., Скрипки А.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Дослідне Господарство «Івківці» Миронівського інституту пшениці імені В.М.Ремесла Національної академії аграрних наук України на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 23 грудня 2020 року та додаткове рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 29 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Дослідне Господарство «Івківці» Миронівського інституту пшениці імені В.М.Ремесла Національної академії аграрних наук України про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі,
дата та місце складення судом першої інстанції повного рішення – 28 грудня 2020 року м.Чернігів, 
дата та місце складення судом першої інстанції додаткового рішення – 29 грудня 2020 року м.Чернігів,

                                   В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ДП «Дослідне Господарство «Івківці» Миронівського інституту пшениці ім. В.М.Ремесла Національної академії аграрних наук України про скасування наказу відповідача №37-к/тм від 10 вересня 2020 року «Про дисциплінарне стягнення на ОСОБА_1 », наказу №38-к/тр від 09 вересня 2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 за прогул» та поновлення позивачки на посаді головного бухгалтера ДП «Дослідне Господарство «Івківці» Миронівського інституту пшениці ім.В.М.Ремесла Національної академії аграрних наук України. 
Позовна заява мотивована тим, що 08 вересня 2020 року ОСОБА_2 ніяких вказівок, ні усних, ні письмових від керівника підприємства ОСОБА_3 не отримувала, порушень своїх обов`язків та трудової дисципліни не допускала, тому роботодавець не може звинувачувати її та притягувати до дисциплінарної відповідальності, що відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі №452/970/17. 
Вказує, що 06 травня 2020 року її було призначено виконуючою обов`язки директора ДП «Дослідне Господарство «Івківці» Миронівського інституту пшениці ім. В.М.Ремесла Національної академії аграрних наук України, а 02 липня 2020 року вона отримала повідомлення про відсторонення її від виконання обов`язків з 01 липня 2020 року на час проведення службового розслідування в рамках кримінального провадження №42020271210000077. Зазначає, що нею було написано на ім`я слідчого Філозоп А. власне зобов`язання про те, що арештований врожай буде зберігатися на території ДП ДГ «Івківці» МІП ім. В.М.Ремесла НААН України та без дозволу слідчого або процесуального прокурора не буде нікуди вивозитися. 
На підставі проведеного конкурсу наказом від 26 серпня 2020 року ОСОБА_3 призначено на посаду директора ДП ДГ «Івківці» МІП ім. В.М.Ремесла НААН України, а 02 вересня 2020 року без дозволу слідчого ОСОБА_3 видано наказ про перевезення арештованого врожаю 2020 року з території ДП ДГ «Івківці» на приватний елеватор, при цьому жодних документів головному бухгалтеру ОСОБА_1 не було надано. 
ОСОБА_1 , маючи зобов`язання перед слідчим, намагалась зупинити вивезення врожаю, а в подальшому подала заву в Прилуцький ВП про викрадення арештованого врожаю.
Також позивачка зауважує, що 04 вересня 2020 року вона писала службову записку на керівника підприємства про створення для неї належних умов роботи на посаді головного бухгалтера, але замість створення їй таких умов, забезпечення робочим місцем, директором було оголошено їй догану. 
ОСОБА_1 вказує, що її звільнення не було розглянуто на засіданні виборчого органу первинної профспілкової організації підприємства чи то профспілки працівників АПК Прилуцького району. 
Позивачка також посилається на ту обставину, що підставою для видання наказу №37-к/тм від 10 вересня 2020 року є протокол загальних зборів трудового колективу від 09 вересня 2020 року, однак, дані збори не проводились.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 23 грудня 2020 року задоволено позов ОСОБА_1 , скасовано наказ ДП «ДГ «Івківці» Миронівського інституту пшениці ім.В.М.Ремесла НААН України №37-к/тм від 10 вересня 2020 року «Про дисциплінарне стягнення на ОСОБА_1 »; скасовано наказ №38-к/тр від 09 вересня 2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 за прогул» та поновлено ОСОБА_1 на посаді головного бухгалтера.
Суд першої інстанції виходив з того, що 08 вересня 2020 року позивачка не була відсутня на роботі, тому у відповідача не було підстав для звільнення її на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Таке звільнення є порушенням трудових прав позивачки, які підлягають судовому захисту.

Додатковим рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 29 грудня 2020 року стягнуто з ДП «ДГ «Івківці» Миронівського інституту пшениці ім.В.М.Ремесла НААН України на користь ОСОБА_1 7000 грн у відшкодування понесених витрат на правову допомогу.
Суд виходив з того, що позивачкою надані докази понесених нею судових витрат 23 грудня 2020 року, вони складають 7500 грн, з яких 4500 грн за надану правову допомогу адвокатом Єрашовим Р.В. (надання консультацій щодо вивчення документів у справі – 500 грн, складання заяви про виклик свідків та клопотання про витребування доказів – 1000 грн, участь у судових засіданнях – 3000 грн) та 3000 грн за надання правової допомоги адвокатом Карпенко В.К. за складання позовної заяви по справі. Відповідач клопотання про зменшення судових витрат не надав.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 23 грудня 2020 року та додаткове рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 29 грудня 2020 року, та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд надав вибіркову оцінку доказам у справі і лише тим, які містять інформацію на користь позивачки. Зокрема, суд зробив помилковий висновок, що доповідна записка ОСОБА_4 про відсутність ОСОБА_1 на роботі 08 вересня 2020 року не містить інформації про те, що позивачка була відсутня на підприємстві. Акту про відсутність на робочому місці позивачки 08 вересня 2020 року суд взагалі не надає жодної оцінки, проте саме в ньому вказано, що ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці в конторі господарства та на території підприємстві. Тобто, докази в сукупності підтверджують факт відсутності позивачки на підприємстві 08 вересня 2020 року та невиконання нею своїх прямих посадових обов`язків головного бухгалтера. Вважає, що суд допустив порушення принципу змагальності сторін, взагалі не надавши оцінки наведеним вище доказам відповідача.
Також відповідач не погоджується з висновком суду про неможливість виконувати свої обов`язки головного бухгалтера ОСОБА_1 у зв`язку з наявністю в її кабінеті лише столу, стільця та шафи, оскільки саме позивачка привласнила комп`ютерну техніку та бухгалтерські документи, що підтверджується показами свідків та заяво про вчинення кримінального правопорушення від 03 липня 2020 року.
Особа, яка подає апеляційну скаргу вказує, що свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 підтвердили відсутність ОСОБА_1 на робочому місці 08 вересня 2020 року, адже дорога, на якій вона стояла та фіксувала машини, які вивозили зерно, не належить підприємству, що підтверджується відповідною довідкою Линовицької селищної ради. Крім того, сама позивачка визнала, що в той день не виконувала свої посадові обов`язки.
Заперечує сторона відповідача і прийняття до уваги показів свідків ОСОБА_9 , який є співмешканцем позивачки, та ОСОБА_10 , який є охоронцем СТОВ «Батьківщина», з яким на даний час існує конфлікт з відповідачем за врожай 2020 року, тому дані свідки є зацікавленими та слід відноситись критично до їх показів. 
Відповідач вказує, що НААН України повідомляє, що трудові відносини ОСОБА_1 та ДП «ДГ «Івківці» МІП ім. В.М.Ремесла НААН були припинені зі звільненням ОСОБА_1 26 серпня 2020 року з виконуючої обов`язки директора, згідно наказу НААН України №315-к. Це звільнення з посади виконуючої обов`язки директора не призвело до автоматичного призначення останньої на посаді головного бухгалтера, однак, вона помилково залишилась на даній посаді. Також суд не залучив до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Національну академію аграрних наук України.
Крім того, відповідач не погоджується зі стягнутими витратами на правову допомогу, оскільки вони не доведені, відповідачу не надавались докази понесених витрат, а в позовній заяві позивачкою було заявлено 6000 грн витрат.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивачка просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Позивачка зазначає, що відсутність на роботі без поважних причин є дисциплінарним проступком, а прогулом визнається відсутність працівника на роботі, а саме, знаходження працівника поза територією підприємства, де він повинен виконувати роботу. Якщо працівник залишив саме своє робоче місце, а не територію підприємства – це не буде вважатися прогулом. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку, дані висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладених у постанові від 22 липня 2020 року у справі №554/9493/17 та постанові від 04 березня 2020 року по справі №503/1691/18. На думку позивачки, судом вірно оцінені надані сторонами докази, а доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу. 

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України, справа за апеляційною скаргою ДП «ДГ «Івківці» Миронівського інституту пшениці ім.В.М.Ремесла НААН України на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 23 грудня 2020 року, розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Учасники справи повідомлені про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) сторін, у встановленому законом порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, апеляційний суд приходить до наступного висновку. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Таким вимогам рішення суду першої інстанції від 23 грудня 2020 року відповідає.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, наказом №169-К Національної академії Аграрних Наук України від 06 травня 2020 року «Про покладення виконання обов`язків», у зв`язку зі смертю директора ДП «Дослідне господарство «Івківці» Миронівського інституту пшениці імені В.М.Ремесла Національної академії аграрних наук України ОСОБА_11 виконуючою обов`язків директора призначено головного бухгалтера підприємства ОСОБА_1 з 06 травня 2020 року до призначення керівника у встановленому законом порядку (а.с.7).
Пунктом 1 наказу Національної академії Аграрних Наук України №252-К від 01 липня 2020 року «Про відсторонення від виконання обов`язків» відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року №950 «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб які для цілей Закону України «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» ОСОБА_1 відсторонено від виконання обов`язків виконуючої обов`язків директора ДП «Дослідне господарство «Івківці» Миронівського інституту пшениці імені В.М.Ремесла Національної академії аграрних наук України» з 01 липня 2020 року на час проведення службового розслідування. Пунктом 2 вказаного наказу виконання обов`язків директора на час відсторонення від посади ОСОБА_1 покладено на заступника директора ОСОБА_12 (а.с.8).
ОСОБА_12 подано заяву 03 липня 2020 року про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_1 (а.с.64-65).
Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 06 липня 2020 року по справі №750/5536/20 задоволено заяву ОСОБА_1 , зупинено дію наказу Національної академії аграрних наук України №252-К від 01 липня 2020 року «Про відсторонення від виконання обов`язків» (а.с.9-10).
В рамках кримінального провадження, 19 серпня 2020 року ОСОБА_1 на ім`я слідчого Прилуцького відділу поліції ОСОБА_13 написала зобов`язання, згідно якого погодилась зі спільним рішенням та зобов`язалась організувати збір урожаю на полях державного підприємства та складувати його на складах ДП ДГ «Івківці», тік села Голубівка, до прийняття рішення в рамках кримінального провадження слідчим, прокурором, з подальшим його розміщенням у незалежного елеватора, котрі будуть визначені слідчим або процесуальним прокурором (а.с.14).
17 липня 2020 року Національною академією аграрних наук оголошено конкурс на заміщення вакантної посади ДП «Дослідне господарство «Івківці» Миронівського інституту пшениці імені В.М.Ремесла НААН України (а.с.12-13).
Наказом № 314-К від 26 серпня 2020 року «Про призначення ОСОБА_3 » призначено ОСОБА_3 з 27 серпня 2020 року на посаду директора ДП «Дослідне господарство «Івківці» Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла НААН України». Підставою прийняття вказаного наказу зазначено протокол №3 засідання Конкурсної Комісії на посаду директора ДП «Дослідне господарство «Івківці» Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла НААН України» від 20 серпня 2020 року та контракт від 25 серпня 2020 року (а.с.45).
Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником ДП «Дослідне господарство «Івківці» Миронівського інституту пшениці імені В.М.Ремесла НААН України» з 27 серпня 2020 року значиться ОСОБА_3 (а.с.46-48).
Згідно акту від 31 серпня 2020 року ОСОБА_1 була відсутня в цей день на робочому місці у зв`язку з перебуванням в судовому засіданні в суді (а.с.50).
02 вересня 2020 року ОСОБА_3 було видано наказ №6 про перевезення арештованого врожаю 2020 року з території ДП ДГ «Івківці» до ТОВ «Елеватор Агро» (а.с.21). В зв`язку з цим того ж дня ОСОБА_1 подала до Прилуцького ВП ГУНП заяву про вчинення злочину (а.с.22, 23, 24).
З Доповідної записки заступника директора ОСОБА_12 про порушення трудової дисципліни від 02 вересня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 на протязі 8 днів (з 27 серпня 2020 року по 03 вересня 2020 року) не знаходиться на своєму робочому місці і не виконує свої прямі обов`язки, зокрема підготовка звітності, статистичної звітності. На зауваження не реагує (а.с.49).
Згідно акту від 02 вересня 2020 року ОСОБА_1 була в цей день відсутня на робочому місці в конторі господарства та на території підприємства (а.с.51).
ОСОБА_1 04 вересня 2020 року подала службову записку на ім`я ОСОБА_3 про надання їй повного доступу до фінансових документів підприємства, до фінансових звітів, а також просила надати робоче місце з комп`ютером, калькулятором та з доступом до мережі інтернет (а.с.25).
Згідно актів від 04 вересня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 відмовилась надавати письмові пояснення з приводу її відсутності на робочому місці 31 серпня 2020 року (а.с.52) та 02 вересня 2020 року (а.с.53).
Наказом №6 від 04 вересня 2020 року ОСОБА_1 за неодноразове порушення трудової дисципліни і безвідповідальне ставлення до вказівок директора оголошено догану (а.с.54). ознайомитись з наказом про оголошення їй догани ОСОБА_1 відмовилась (а.с.55).
З доповідної записки заступника директора Рибачик І.М. від 08 серпня 2020 року вбачається, що головний бухгалтер підприємства ОСОБА_1 08 вересня 2020 року не знаходилась на своєму робочу місці в конторі господарства і не виконувала свої прямі обов`язки. В цей день ОСОБА_1 знаходилась з працівниками СТОВ «Батьківщина» біля вагової підприємства, зупиняла автотранспорт, який вивозив зібране зерно на елеватор для подальшого збереження та недопущення втрати і псування, робила різні провокації та виклики до поліції з завідомо неправдивими заявами, чим перешкоджала роботі працівників підприємства біля зібраного урожаю. Отже, фактично вказана доповідна записка вказує на те, що позивач була відсутня на своєму робочому місці саме в конторі підприємства, а не в цілому на підприємстві (а.с.56).
В той же час, актом від 08 вересня 2020 року встановлено, що ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці в конторі господарства та на території підприємства з 08 години ранку до 17 години (а.с.57).
Листом НААН України від 08 вересня 2020 року надано згоду на звільнення ОСОБА_1 (а.с.58).
З акту від 09 вересня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 відмовилась надавати пояснення щодо відсутності її на робочому місці 08 вересня 2020 року (а.с.59).
З Протоколу №5 загальних зборів трудового колективу ДП «Дослідне господарство «Івківці» Миронівського інституту пшениці імені В.М.Ремесла НААН України від 09 вересня 2020 року вбачається, що загальні збори ухвалили звільнити ОСОБА_1 за регулярні порушення трудової дисципліни (а.с.60).
Згідно наказу №37-к/тм від 10 вересня 2020 року визнано відсутність ОСОБА_1 , головного бухгалтера, на роботі 08 вересня 2020 року прогулом без поважних причин, позначено у табелі обліку використання робочого часу визначено дні відсутності ОСОБА_1 , як прогули, застосовано до ОСОБА_1 за грубе порушення трудової дисципліни дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за прогули без поважних причин на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. З даного наказу вбачається, що ОСОБА_1 була відсутня на роботі 08 вересня 2020 року, причини відсутності не пояснила, письмові пояснення надавати відмовилася, жодних документів, що підтверджують хворобу не надала, інших документів, що б підтверджували поважність причини відсутності на роботі не надала. Наказ винесено на підставі доповідної записки заступника директора ОСОБА_4 , акту про відсутності на роботі ОСОБА_1 від 08 вересня 2020 року, акту про відмову ОСОБА_1 від письмових пояснень від 09 вересня 2020 року, протоколу засідання загальних зборів трудового колективу №5 від 09 вересня 2020 року, наказу НААН України №11-1/293 від 08 вересня 2020 року про надання згоди на звільнення з посади головного бухгалтера ОСОБА_1 . З даним наказом позивачка ознайомилась 10 вересня 2020 року (а.с.26, 61).
Наказом від 09 вересня 2020 року №38-к/тр звільнено ОСОБА_1 , головного бухгалтера, 10 вересня 2020 року за прогули без поважних причин, п.4 ст.40 КЗпП. Підстава: наказ «Про дисциплінарне стягнення на ОСОБА_1 у вигляді звільнення» від 10 вересня 2020 року №37-к/тм; акт про відмову ОСОБА_1 від письмових пояснень від 09 вересня 2020 року; наказ НААН «11-1/293 від 08 вересня 2020 про надання згоди на звільнення з посади головного бухгалтера ОСОБА_1 (а.с.27, 62).
Наказом від 08 жовтня 2020 року внесено зміни до наказу про звільнення ОСОБА_1 за прогул в частині визначення дати – 10 вересня 2020 року (а.с.63).
Згідно довідки Ладинської селищної ради від 07 грудня 2020 року №2391, під`їзна дорога до розташованого в межах с.Івківці Прилуцького району Чернігівської області зернотоку (території ДП «Дослідне господарство «Івківці», на якій знаходяться належні підприємству будівлі зерносховища, вагової), перебуває в комунальній власності і не передавалась в постійне користування чи оренду Державному підприємству (а.с.93).
Також матеріали справи містять копію галузевої угоди між Президією НААН України і Професійною спілкою працівників агропромислового комплексу України на 2020-2022 роки (а.с.16-17); копію статуту ДП «Дослідне господарство «Івківці» Миронівського інституту пшениці імені В.М.Ремесла НААН України (а.с.18-20).

Порушення прав підлягає судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Такий підхід відповідає й ідеям, закріпленим статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на ефективний засіб юридичного захисту. У розвиток положень цієї статті Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях також наголошує на необхідності оцінки ефективності обраного зацікавленою особою способу захисту. Зокрема, у пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. У пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини від 5 квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява № 38722/02), суд зазначає, що засіб захисту, котрий вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Отже, під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Частиною шостою даної статті передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збережені роботи.
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст.139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни.
Трудова дисципліна – це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причин такої відсутності.
У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, підлягають з`ясуванню обставини, в чому конкретно полягало порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що 08 вересня 2020 року ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці без поважних причин з 08 год. до 17 год. 
За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення (стаття 147 КЗпП України).
Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення.
Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.
Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження № 6-2801цс15).
Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.
Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.
Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.
Враховуючи викладене, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, що позивачка зверталась до роботодавця для визначення їй робочого місця, надання доступу до бухгалтерських документів та відповідного програмного забезпечення, враховуючи, що свідки, як зі сторони позивачки, так і зі сторони відповідача підтвердили, що ОСОБА_1 в цей день перешкоджала вивозити зерно ДП «Івківці» згідно наданого слідчим органам  письмового зобов`язання, судом першої інстанції зроблені правильні висновки, що 08 вересня 2020 року ОСОБА_1 була присутня на роботі.
Також апеляційний суд бере до уваги той факт, що ОСОБА_1 в рамках кримінального провадження надала зобов`язання збереження врожаю 2020 року, проте 02 вересня 2020 року ОСОБА_3 видано наказ №6 про перевезення арештованого врожаю 2020 року з території ДП ДГ «Івківці» до ТОВ «Елеватор Агро». Зі свого боку ОСОБА_1 в той же день було подано до Прилуцького ВП ГУНП заяву про вчинення злочину. Однак врожай 08 вересня 2020 року вивозили з території ДП ДГ «Івківці», ОСОБА_1 намагалась перешкодити вивезенню врожаю як на території ДП ДГ «Івківці» так і на прилеглій до території господарства дорозі, що підтверджують всі свідки, тобто перебувала як на території підприємства так і по за її межами з поважних причин.
З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 була присутня на робочому місця 08 вересня 2020 року, а також що ОСОБА_1 залишала територію господарства з поважних причин, що є підставою для визнання звільнення позивачки незаконним.

Доводи апеляційної скарги, що суд надав вибіркову оцінку доказам у справі і лише тим, які містять інформацію на користь позивачки, не заслуговують на увагу. Зокрема, з доповідної записка ОСОБА_4 про відсутність ОСОБА_1 на роботі 08 вересня 2020 року вбачається, що позивачка не знаходилась на своєму робочому місці в конторі господарства і не виконувала свої прямі обов`язки. В той же час зазначено, що вона знаходилась з працівниками СТОВ «Батьківщина» біля вагової підприємства, зупиняла автотранспорт, який вивозив зібране зерно на елеватор для подальшого зебреження та недопущення втрат і псування, викликала поліцію, чим перешкоджала роботі працівників підприємства біля зібраного урожаю. Тобто, з самої доповідної записки вбачається, що ОСОБА_1 перебувала на території підприємства. Даному доказу суд першої інстанції надав правильну оцінку. 
Акт про відсутність на робочому місці позивачки 08 вересня 2020 року, який на думку відповідача не оцінений судом першої інстанції, не узгоджується з доповідною запискою ОСОБА_4 та показами свідків, які вказали, що позивачка перешкоджала вивозу зерна саме з території ДП «Івківці», тому не прийнято до уваги судом при ухваленні рішення та відхиляється апеляційним судом. При цьому, апеляційний суд повторно звертає увагу, що ОСОБА_1 в рамках кримінального провадження було надано особисте зобов`язання слідчому по збереженню врожаю, тому нею вчинялись відповідні дії. 
Докази в сукупності підтверджують той факт, що позивачка була присутня на підприємстві 08 вересня 2020 року, іншого відповідачем не доведено.
Доводи апеляційної скарги, щодо неправильності висновків суду про неможливість виконувати свої обов`язки головного бухгалтера ОСОБА_1 у зв`язку з наявністю в її кабінеті лише столу, стільця та шафи, оскільки саме позивачка привласнила комп`ютерну техніку та бухгалтерські документи, що підтверджується показами свідків та заяво про вчинення кримінального правопорушення від 03 липня 2020 року, відхиляються апеляційним судом. Саме лише звернення відповідача до правоохоронних органів не є належним доказом привласнення комп`ютерної техніки та бухгалтерських документів позивачкою. 
Доводи апеляційної скарги, що свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 підтвердили відсутність ОСОБА_1 на робочому місці 08 вересня 2020 року, адже дорога, на якій вона стояла та фіксувала машини, коли вивозили зерно не належить підприємству, що підтверджується відповідною довідкою Линовицької селищної ради, відхиляються апеляційним судом. Посилання на те, що дорога на якій стояла позивачка не відноситься до території підприємства, не підтверджені належними доказами, оскільки матеріали справи не містять доказів, що контора підприємства та його територія мають чіткі межі. Разом з тим, позивачка вчиняла дії щодо вивозу врожаю саме з території ДП «Івківці», а не з дороги, по якій рухається автотранспорт. 
Визнання позивачкою, що в той день вона не виконувала свої посадові обов`язки, не спростовують висновків суду, оскільки вона була звільнена саме за прогул, а не за невиконання посадових обов`язків. 
Доводи відповідача, що трудові відносини ОСОБА_1 та ДП «ДГ «Івківці» МІП ім.В.М.Ремесла НААН були припинені зі звільненням ОСОБА_1 26 серпня 2020 року з виконуючої обов`язки директора, згідно наказу НААН України №315-к, не узгоджуються з діями роботодавця та не впливають на розгляд справи про звільнення ОСОБА_1 за прогул з посади головного бухгалтера.
Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків судів першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду щодо їх оцінки.
Також слід зазначити, що Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23). Апеляційний суд констатує, що судом першої інстанції надано повну оцінку доказів, поданих сторонами при розгляді справи.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому, відповідно до положень ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Заслуговують на увагу доводи відповідача, що йому не було надано докази понесення витрат на правову допомогу позивачки, а в позовній заяві позивачкою було заявлено 6000 грн витрат.
Згідно частини перша статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво – вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; 4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; 5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; 8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат має значення: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові – на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Як убачається із матеріалів справи, позивачкою у суді першої інстанції 14 вересня 2020 року в позовній заяві зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона очікує понести у зв`язку з розглядом справи в сумі 6000 грн (гонорару адвоката).
На підтвердження цих вимог позивачкою не було подано будь-яких доказів. 
Подаючи відзив на позовну заяву ОСОБА_1 та інших заяв у справі відповідач не подавав клопотання про зменшення суми витрат на правничу допомогу та не заперечував проти стягнення таких витрат.
В судовому засіданні 22 грудня 2020 року представником позивачки – адвокатом Єрашовим Р.В. подано заяву про застосування абз.2 ч.8 ст.141 ЦПК України (а.с.119-120). 
В подальшому, 23 грудня 2020 року позивачкою подано заяву про розподіл судових витрат.
До заяви позивачкою додано копію договору про надання правової допомоги №429-Ц від 11 вересня 2020 року, укладеного між нею та адвокатом Карпенко В.К., з якого адвокат бере на себе зобов`язання підготувати позов до суду про скасування наказу від 10 вересня 2020 про звільнення ОСОБА_1 та за підготовку позову договором визначено гонорар адвоката в сумі 3000 грн (а.с.142), підписано акт про надання послуг адвоката від 14 вересня 2020 року та ОСОБА_1 сплачено 3000 грн по договору за надані послуги адвокату Карпенко В.К.
Також суду надано копію договору про надання правової допомоги від 21 вересня 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Єрашовим Р.В. За умовами даного договору порядок визначення гонорару проводиться шляхом укладення додаткової угоди між клієнтом та адвокатом (а.с.134-136).
Згідно додаткової угоди від 21 вересня 2020 року, клієнт зобов`язаний сплатити адвокату гонорар за надання правової допомоги у зв`язку з розглядом цивільної справи №750/8046/20 в Деснянському районному суді м.Чернігова з розрахунку одна година роботи (надання послуг) адвоката становить 1000 грн, на виконання умов договору про надання правової допомоги від 21 вересня 2020 року. Роботою (послугами), що підлягають оплаті є: консультації, складання заяв по суті справи, заяв з процесуальних питань, складання та направлення адвокатських запитів, інших документів правового характеру, участь у судових засіданнях під час розгляду справи №750/8046/20 (а.с.137). також надано розрахунок оплати роботи (послуг) адвоката та квитанцію від 23 грудня 2020 року, згідно якої ОСОБА_1 сплатила адвокату Єрошову Р.В. 4500 грн (а.с.138, 139).
У постанові Верховного Суду №308/15007/15-ц від 15 травня 2019 року суд дійшов висновку, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».
Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме надано: договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Згідно частини 9 статті 83 ЦПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.
Водночас, в порушення даних вимог докази, надані суду першої інстанції, не були направлені на адресу відповідача. 
ОСОБА_1 була повідомлена про дату та час розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення (а.с.145), в той же час вбачається, що секретарем судового засідання було здійснено повідомлення сторони відповідача телефонограмою через представника ОСОБА_14 (а.с.146), поштою судова повістка та заява з додатками відповідачу не направлялась. 
Суд першої інстанції, розподіляючи витрати, понесені ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19) та від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19).
Оскільки заява про відшкодування за рахунок відповідача понесених позивачкою витрат на правничу допомогу не надсилалась протилежній стороні, що позбавило її можливості доводити неспівмірність цих витрат, суд самостійно визначає їх розмір, що підлягає відшкодуванню, виходячи з критерію їх розумної необхідності.
Такий висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеному у постанові від 30 вересня 2020 року у справі №201/14495/16-ц.
Враховуючи те, що позивачкою в позовній заяві було визначено попередній орієнтовний розрахунок витрат на правову допомогу в сумі 6000 грн, проти даної суми відповідач не заперечував у відзиві, чи будь-якому іншому процесуальному документі, в судовому засіданні до ухвалення рішення представником позивачки  подано заяву про застосування абз.2 ч.8 ст.141 ЦПК України, проте заява про розподіл судових витрат з відповідними доказами не була надіслана стороні відповідача, враховуючи характер виконаної адвокатами роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатами роботи, критерію необхідності подання доказів з попереднім їх надсиланням іншим сторонам у справі, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн, як було визначено нею при поданні позовної заяви.
За таких обставин додаткове рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 29 грудня 2020 року слід змінити, стягнувши з відповідача на користь позивачки 6000 грн витрат на правову допомогу. 
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги на рішення суду відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

                                 П О С Т А Н О В И В: 

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Дослідне Господарство «Івківці» Миронівського інституту пшениці імені В.М.Ремесла Національної академії аграрних наук України на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 23 грудня 2020 року залишити без задоволення
Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 23 грудня 2020 року залишити без змін. 
Апеляційну скаргу Державного підприємства «Дослідне Господарство «Івківці» Миронівського інституту пшениці імені В.М.Ремесла Національної академії аграрних наук України на додаткове рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 29 грудня 2020 року – задовольнити частково.
Додаткове рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 29 грудня 2020 року змінити в частині розміру стягнутих витрат на правову допомогу та стягнути з Державного підприємства «Дослідне Господарство «Івківці» Миронівського інституту пшениці імені В.М.Ремесла Національної академії аграрних наук України (вулиця Незалежності, 3а, село Івківці Прилуцького району Чернігівської області, код ЄДРПОУ 00729847) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 6000 грн у відшкодування понесених витрат на правову допомогу. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:                              Судді: