ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 року 
м. Київ

Справа №  925/194/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Баранець О. М. - головуючий,  Мамалуй О.О., Студенець В. І.,
за участю секретаря Низенко В.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу 
Товариства з обмеженою відповідальністю «Главшляхбуд»
на постанову Північного апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів Скрипки І.М., Михальської Ю.Б., Тищенко А.І.
від 04.02.2021
за позовом Заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури в особі Департаменту житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Главшляхбуд»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради
про стягнення 1 735 444,77 грн
за участю представників:
від позивача: не з?явилися,
від відповідача: не з?явилися,
від третьої особи: не з?явилися,
прокурор: Янківський С.В.

ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
Заступник керівника Черкаської місцевої прокуратури звернувся до Господарського суду Черкаської області в інтересах держави в особі Департаменту житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Главшляхбуд» про стягнення 1846140,35 грн заборгованості за договором від 29.06.2016 №266 та додатковими угодами до нього, у тому числі: 1 000 000,00 грн невикористаної суми авансу, 19 000,00 грн інфляційних нарахувань, 673 396,79 грн штрафу та 153  743,56 грн пені.
Заявою від 03.04.2019 №161-4197вих19 прокурор зменшив розмір позовних вимог до 1 735 444,77 грн за рахунок зменшення стягуваної суми штрафу до 562701,21 грн, які прийняті судом.
В обґрунтування позову прокурор вказав на порушення відповідачем зобов?язань за укладеним між Департаментом економіки та розвитку Черкаської міської ради, Департаментом житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Главшляхбуд» договором №266 від 29.06.2016 на виконання роботи з капітального ремонту вулиці Смілянської (від вул. 30 років Перемоги до меж міста) в м. Черкаси, що проявилося у невиконанні відповідачем передбачених вказаним договором та додатками до нього на 2018 рік робіт і у неповерненні позивачу невикористаної відповідачем суми авансу.
Короткий виклад обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій
29.06.2016 між Департаментом економіки та розвитку Черкаської міської ради, Департаментом житлово - комунального комплексу Черкаської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Главшляхбуд» укладено договір на виконання робіт №266.
За доводами прокурора, Товариством з обмеженою відповідальністю «Главшляхбуд» як підрядником не виконано умови даного договору у зв?язку з чим, відповідно до пунктів 7.2, 7.3 договору, на користь Департаменту житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради підлягають стягненню невикористані відповідачем кошти авансу в сумі 1  000  000,00 грн, 19  000, 00 грн інфляційних втрат, 153  743, 56 грн пені, 562  701,21 грн штрафу.
З метою повернення авансового платежу Департаментом житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради на адресу Товариства «Главшляхбуд» направлено претензію №427/04-10 від 26.09.2018, яка залишена відповідачем без реагування.
Порушення інтересів держави прокурор обґрунтував протиправним використанням відповідачем бюджетних коштів, а необхідність захисту цих інтересів держави - необхідністю припинення порушення відповідачем прав держави в особі позивача на бюджетні кошти і компенсації витрат, що виникли у зв`язку з порушенням цих прав.
Органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах визначено Департамент житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради як учасника договору №266 від 29.06.2016 і розпорядника коштів місцевого бюджету. 
Наявність підстав для представництва інтересів держави у спірних правовідносинах прокурор обґрунтував невжиттям позивачем заходів, спрямованих на стягнення з відповідача невикористаного і неповернутого ним авансу та штрафних санкцій за договором від 29.06.2016 №266. 
Правовідносини, пов`язані з використанням бюджетних коштів становлять суспільний інтерес, а тому їх неповернення за договором негативним чином впливає на місцевий бюджет, а також унеможливлює їх використання для розвитку благоустрою м. Черкаси.
Листом №401/04-10 від 17.09.2018 Департамент житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради просив Черкаську місцеву прокуратуру відкрити кримінальне провадження по факту неповернення ТОВ «Главшляхбуд» невикористаної суми авансу за договором №266 від 04.04.2018.
На це звернення прокурором в листах №176-395-18 від 24.09.2018 та №176-395-18 від 26.09.2018 повідомлено Департамент житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради що ним встановлюються підстави для вжиття заходів представницького характеру та, як наслідок, належного захисту інтересів держави у суді. Також прокурор просив повідомити чи плануються Департаментом житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради, як замовником, самостійно вживатися заходи щодо стягнення неповернутої суми авансу із підрядника у судовому порядку. 
З метою надання Департаменту житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради часу для самостійного звернення до суду, 10.10.2018 було скеровано листа №166-15672, в якому повідомлялось про намір прокуратури звернутись до суду з позовом про стягнення неповернутого авансу та штрафних санкцій, проте, упродовж чотирьох місяців з дня направлення вказаного листа уповноваженим органом не вжито заходів з метою звернення до суду, а тому 18.02.2019 прокурор звернувся з даним позовом, оскільки зволікання з боку Департаменту щодо подання позову, мало б наслідком пропущення строку позовної давності та унеможливило б в подальшому стягнення вищевказаних штрафних санкцій по спірному договору.
На виконання листа прокуратури №166-15672 від 10.10.2018 Департамент житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради надав розрахунки штрафних санкцій відповідно до пункту 7.2 договору №266 від 29.06.2016 (листами №22703-01-21 від 10.12.2018, №24951-01-21 від 20.12.2018).
На виконання листів прокуратури №166-15672вих.18 від 10.10.2018 та         №166-169-966вих.18 від 02.11.2018 щодо надання банківських реквізитів та розрахунків позивач повідомив прокурора про банківські реквізити для стягнених коштів з ТОВ «Главшляхбуд» за неповернення авансу в розмірі 1  млн.  грн. за договором №266 (лист №20045-01-21 21446-01-21 від 21.11.2018).
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
Господарський суд Черкаської області ухвалою від 15.04.2019 позов заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Главшляхбуд» за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради про стягнення 1  735 444,77 грн залишив без розгляду на підставі пункту 1 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України.
Ухвала мотивована тим, що у даному випадку немає передбачених законом виключних підстав для представництва прокурором інтересів держави, а тому й немає підстав для розгляду справи по суті, оскільки за змістом статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва. 
Північний апеляційний господарський суд постановою від 04.02.2021 у справі №  925/194/19 ухвалу Господарського суду Черкаської області від 15.04.2019 скасував. Справу №  925/194/19 направив до Господарського суду Черкаської області для продовження розгляду.
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що враховуючи обставини  звернення прокурора до компетентного органу та нездійснення позивачем упродовж тривалого часу захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, не звернення до суду із відповідним позовом протягом тривалого часу, обґрунтованими є доводи прокурора про неналежне здійснення захисту інтересів держави позивачем та наявності у нього підстав для представництва інтересів держави у суді.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи
Товариство з обмеженою відповідальністю «Главшляхбуд» звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2021 у справі № 925/194/19, у якій просило її скасувати, а ухвалу Господарського суду Черкаської області від 15.04.2019 залишити без змін.
Підставою касаційного оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2021 у справі №925/194/1918 скаржник вважає наявність випадку, передбаченого абзацом 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України. 
В обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень заявник зазначив, що постанова суду апеляційної інстанції прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, зокрема статей 7, 42, 86 Господарського процесуального кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України, статті 23 Закону України «Про прокуратуру». 
Прокурор подав відзив на касаційну скаргу у якому просив залишити її без задоволення, постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.
Зазначив, що прокурор обґрунтував порушення інтересів держави протиправним використанням відповідачем бюджетних коштів у вигляді неповернутого авансу, і суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про те, що звернення  прокурора спрямоване на дотримання встановленого Конституцією України принципу верховенства права, задоволення потреби у встановленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про повернення відповідачем невикористаної частини авансових коштів, які є бюджетними.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Щодо наявності підстав для представництва 
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Положення пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци 1 і 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, в редакції чинній на час звернення з позовом до суду).
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци 1-3 частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», в редакції чинній на час звернення з позовом до суду).
Системне тлумачення положень частин 3-5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України і частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1)   якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2)   якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Водночас тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. 
При цьому розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).
Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. 
Разом з тим прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі №924/1237/17). 
Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, тому суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (наведену правову позицію викладено у пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц).
Обставини дотримання прокурором процедури, встановленої частинами 3 та 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з`ясуванню судом незалежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до положень статей 53, 174 Господарського процесуального кодексу України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті. У той же час відповідний уповноважений орган, виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутися до суду з позовом з метою захисту інтересів держави.
При цьому саме лише посилання у позовній заяві прокурора на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження із захисту державних інтересів, без доведення цього відповідними доказами, не є достатнім для прийняття судом рішення в такому спорі по суті, оскільки за змістом абзацу 2 частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.08.2019 у справі                      № 910/6144/18, від 06.08.2019 у справі №  912/2529/18).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі                             №   912/2385/18 наведено такі правові висновки:
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу (пункт 37). 
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк (пункт 38).
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення (пункт 39). 
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо (пункт 40). 
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (пункт 43).
Отже, обставини дотримання прокурором встановленого частинами 3, 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» порядку, який повинен передувати зверненню до суду з відповідним позовом, та наявність бездіяльності компетентного органу, повинні бути предметом самостійної оцінки суду в кожному випадку звернення прокурора з позовом за конкретних фактичних обставин.
Суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи.
Суд першої інстанції, залишаючи позов без розгляду, вказав на те, що доводи, приведені прокурором в обґрунтування порушення інтересів держави та визначення належним органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, - Департаменту житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради, є достатніми, переконливими і такими, що ґрунтуються на чинному законодавстві України.
Однак прокурор не надав суду доказів неможливості самостійного захисту інтересів держави Департаментом житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради, а також неналежності здійснення ним такого захисту, а тому не доведено наявності у прокурора підстав для представництва інтересів держави у спірних відносинах. 
Відсутність законних підстав для представництва прокурором інтересів держави, за висновками місцевого господарського суду, означає подання позову особою, яка не має процесуальної дієздатності, і є підставою для залишення такого позову без розгляду на підставі до пункту 1 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України.
Однак цей висновок місцевого господарського суду є помилковим, адже якщо суд після відкриття провадження у справі з урахуванням наведених учасниками справи аргументів та наданих доказів установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, така позовна заява, подана прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, залишається без розгляду відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України. Такий висновок щодо застосування наведеної норми процесуального права сформовано Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 19.02.2019 у справі №  925/226/18 та підтримано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.
Крім того, у цій справі, судом апеляційної інстанції проведено перевірку наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, зокрема, обставин дотримання прокурором процедури, встановленої частинами 3 та 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що прокурор при поданні позовної заяви обґрунтував неналежне, на його думку, здійснення захисту інтересів держави Департаментом житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради, який не вжив спрямованих на стягнення з відповідача невикористаного і неповернутого ним авансу та штрафних санкцій за договором від 29.06.2016 №266 (тобто навів підставу для представництва інтересів держави); порушення інтересів держави обґрунтував протиправним використанням відповідачем бюджетних коштів, а необхідність захисту цих інтересів держави - необхідністю припинення порушення відповідачем прав держави в особі позивача на бюджетні кошти і компенсації витрат, що виникли у зв`язку з порушенням цих прав, а також зазначив, що зволікання зі зверненням до суду могло призвести до пропущення строку позовної давності і неможливості стягнення штрафних санкцій за договором від 29.06.2016 №266 (тобто навів підстави для звернення з позовом).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що листом №401/04-10 від 17.09.2018 Департамент житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради просив Черкаську місцеву прокуратуру відкрити кримінальне провадження по факту неповернення Товариством з обмеженою відповідальністю «Главшляхбуд» невикористаної суми авансу за договором №266 від 04.04.2018.
За результатами розгляду цього листа, прокурором, в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру», до органу уповноваженого на здійснення функцій у спірних правовідносинах, яким є Департамент житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради, надсилалися відповідні запити та листи про надання інформації та документів, зокрема, №176-395-18 від 26.09.2018, №176-395-18 від 24.09.2018.
Прокурор зазначає, що з метою надання Департаменту житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради часу для самостійного звернення до суду, 10.10.2018 було скеровано лист №166-15672, в якому повідомлялось про намір прокуратури звернутись до суду з позовом про стягнення неповернутого авансу та штрафних санкцій, проте, упродовж чотирьох місяців з дня направлення вказаного листа уповноваженим органом не вжито заходів з метою звернення до суду.
Таким чином, прокурор, звертаючись з позовом, зазначив підстави для представництва прокурором інтересів держави, а судом апеляційної інстанції підтверджено їх наявність.
З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції, врахувавши правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, дійшов обґрунтованого висновку, що наведене прокурором у позовній заяві обґрунтування наявності правових підстав для звернення ним до суду з позовом у цій справі є сумісним з розумінням «інтереси держави» та достатнім для відкриття провадження у справі, тому Верховний Суд погоджується з обґрунтованим висновком апеляційного господарського суду про скасування ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви прокурора без розгляду.
Протилежні доводи скаржника, відхиляються судом касаційної інстанції як помилкові та необґрунтовані.
Не знаходять свого підтвердження і заперечення касаційної скарги відповідача, які стосуються здійснення представництва у суді апеляційної інстанції Прокуратурою міста Києва. Організація діяльності прокурорів щодо представництва інтересів держави в суді регулюється наказами Генерального прокурора України № 186 від 21 вересня 2018 року «Про організацію діяльності прокурорів щодо представництва інтересів держави в суді та при виконанні судових рішень», який був чинним на час звернення з апеляційної скаргою, та №  389 від 21 серпня 2020 року «Про організацію діяльності прокурорів щодо представництва інтересів держави в суді» чинного на час ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Отже, звертаючись з касаційною скаргою, відповідач не довів неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування постанови, що оскаржується. Відтак касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Главшляхбуд» задоволенню не підлягає.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з частиною першою статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Верховний Суд, переглянувши оскаржуване судове рішення в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, вважає, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції підлягає залишенню без змін.
Судові витрати
З огляду на те, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Главшляхбуд» залишити без задоволення.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2021 у справі № 925/194/19 залишити без змін.
3. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          О. Баранець 

Судді                                                                                                    О. Мамалуй

                                                                                                    В. Студенець