ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року 
м. Київ
справа №812/159/17
адміністративне провадження №К/9901/37804/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Яковенка М. М.,
суддів - Дашутіна І. В., Шишова О. О.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції адміністративну справу №  812/159/17
за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку головного управління державної фіскальної служби України у Луганській області про списання заборгованості по орендній платі в сумі 82  907,86 грн. та посвідчення форс-мажорних обставин,
за касаційною скаргою Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку головного управління державної фіскальної служби України у Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду (головуючий суддя: С. В. Борзаниця) від 02 березня 2017 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду (колегія у складі суддів: А. В. Гайдар, Л.  А.  Василенко, Р. Ф. Ханова) від 29 червня 2017 року,
УСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 або позивач) до Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області (далі - відповідач, ДПІ у м. Сєвєродонецьку) про списання заборгованості по орендній платі в сумі 82 907,86 грн., посвідчення форс-мажорних обставин. 
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до частини 101.1 статті 101 Податкового кодексу України списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг. Позивач вважає, що виникнення обставин непереборної сили підтверджуються Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».
Відповідно до статті 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII (далі - Закон № 1669-VII) суб`єкти господарювання звільнені від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону. Стаття 7 Закону № 1669-VII передбачає скасування орендної плати за користування державним та комунальним майном, суб`єктам господарювання, розташованим в населених пунктах, згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону.
Згідно розпоряджень Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, від 02 грудня 2015 року № 1275-р до переліку пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, віднесене м. Сєвєродонецьк Луганської області.
Виходячи з вищевикладеного, позивач вважає, що факт настання форс-мажорних обставин наявний та може підтвердитися судом, з чого виходить, що позивач має повне право на списання безнадійного податкового боргу.
3. Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 02 березня 2017 року позов задоволено частково.
Зобов`язано Державну податкову інспекцію у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області списати з ФОП ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі за період з 01 травня 2014 року по 31 грудня 2014 року у розмірі 37335,76 грн., за 2015 рік - 20849,45 грн., за період з 01 січня 2016 року по 31 травня 2016 року у розмірі 19 407,05 грн., загальна сума податкового боргу складає 77592,26 грн. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
4. Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2017 року постанову Луганського окружного адміністративного суду від 02 березня 2017 року скасовано та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку головного управління державної фіскальної служби України у Луганській області щодо не розгляду заяви ФОП ОСОБА_1 про списання нарахування по орендній платі за земельні ділянки від 03 жовтня 2016 року.
Зобов`язано Державну податкову інспекцію у м. Сєвєродонецьку головного управління державної фіскальної служби України у Луганській області розглянути заяву ФОП ОСОБА_1 про списання нарахування по орендній платі за земельні ділянки від 3 жовтня 2016 року, відповідно та прийняти вмотивоване рішення згідно податкового та бюджетного законодавства.
У іншій частині позовних вимог ФОП ОСОБА_1 відмовлено.
5. Не погоджуючись з рішеннями суддів першої та апеляційної інстанцій, 25 липня 2017 року відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Луганського окружного адміністративного суду від 02 березня 2017 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2017 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
6. Після усунення недоліків касаційної скарги, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, запропоновано у десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали подати заперечення на касаційну скаргу.
7. Вищим адміністративним судом України справа до розгляду не призначалася.
8. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд та набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.
9. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
10. 14 березня 2018 року касаційну скаргу відповідача на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 02 березня 2017 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2017 року у справі № 812/159/17 (склад колегії суддів: Шипуліна Т. М. - головуючий суддя, Бившева Л. І., Хохуляк В. В.).
11. На підставі розпорядження в.о. заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року № 2247/0/78-20 призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи, у зв`язку з ухваленням Вищою радою правосуддя від 15 жовтня 2020 року № 2830/0/15-20 «Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у зв`язку з поданням заяви про відставку», що унеможливлює її участь у розгляді касаційної скарги.
12. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24 листопада 2020 року, визначено склад колегії суддів: Яковенко М. М. - головуючий суддя, Дашутін І. В., Шишов О. О.
13. Ухвалою Верховного Суду справу прийнято до провадження, закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в попередньому судовому засіданні.
14. Станом на час розгляду справи письмового відзиву на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходило, що не перешкоджає подальшого розгляду по суті.
IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
15. Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 зареєстрований в якості фізичної особи - підприємця 15 жовтня 2010 року за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер НОМЕР_1 .
16. 09 квітня 2010 року між ОСОБА_1 та Сєвєродонецькою міською радою укладено договір оренди землі № 041041900155, договір укладено на 25 років строком по 24 березня 2035 року включно. Відповідно до пункту 9 договору, орендна плата вноситься орендарем самостійно у грошовій формі та розмірі: 137 792,72 грн на рік, що складає 10% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Згідно пункту 11 договору, орендна плата вноситься у такі строки: щомісячно в розмірі 1  148,27 грн протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця. Відповідно до пункту 34 договору, зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку. Згідно пункту 41 договору, договір набирає чинності після підписання сторонами, нотаріального посвідчення (за бажанням однієї із сторін договору), та його державної реєстрації.
17. 22 червня 2011 року між позивачем та Сєвєродонецькою міською радою укладена додаткова угода № 441290004000214 до договору № 041041900155 від 09 квітня 2010 року. Згідно пункту 9, 11 розділу "Орендна плата" змінено на орендна плата вноситься "Орендарем" самостійно у грошовій формі в розмірі з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року - 30 698,29 грн. на рік, що складає 9 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, з 01 січня 2015 року - 34 109,22 грн. на рік, що складає 10 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Орендна плата вноситься у такі строки: щомісячно в розмірі з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року - 2 558,19 грн., з 01 січня 2015 року 2 842,43 грн., протягом 30 календарних днів наступних за останнім календарним днем звітного місяця. Відповідно до пункту 3 додаткової угоди, ця угода є невід`ємною частиною договору і діє з 01 липня 2011 року.
18. Позивачем подані до податкового органу податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), а саме: від 21 січня 2014 року за 2014 рік, з самостійно визначеним грошовим зобов`язанням у розмірі 60  880,03 грн., від 19 лютого 2015 року за 2015 рік, з самостійно визначеним грошовим зобов`язанням у розмірі 17 210,31 грн., від 19 лютого 2016 року за 2016 рік 46 575,93 грн.
19. ДПІ у м. Сєвєродонецьку проведено звірення розрахунків ОСОБА_1 по орендній платі з фізичних осіб за період з 01 травня 2014 року по 31 грудня 2014 року та складено акт № 131-07 від 24 жовтня 2016 року, відповідно до якого сальдо на 31 грудня 2014 року складає 37 335,76 грн.
20. ДПІ у м. Сєвєродонецьку проведено звірення розрахунків ОСОБА_1 по орендній платі з фізичних осіб за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року та складено акт № 440-07 від 24 жовтня 2016 року, відповідно до якого нараховано зобов`язання у розмірі 20 849,45 грн.
21. ДПІ у м. Сєвєродонецьку проведено звірення розрахунків ОСОБА_1 по орендній платі з фізичних осіб за період з 01 січня 2016 року по 31 липня 2016 року та складено акт № 4116-07 від 24 жовтня 2016 року, відповідно до якого нараховано зобов`язання у розмірі 24 722,65 грн., сальдо на 31 липня 2016 року складає 82 907,86 грн. 
22. Позивачем подано до податкового органу заяву від 09 вересня 2016 року про розстрочення податкового боргу на суму 80 339,45 грн. 
23. Листом від 06 жовтня 2016 року № 13207/12-14-17-20 ДПІ у м. Сєвєродонецьку розглянуто заяву ОСОБА_1 від 09 вересня 2016 року, за результатами розгляду позивачу у розстроченні податкового боргу з орендної плати (18010900) у сумі 80339,45 грн. відмовлено.
24. 03 жовтня 2016 року позивачем подано до податкового органу заяву, в якій він просив списати нарахування по орендній платі за землю.
25. Листом від 07 жовтня 2016 року № 13249/12-14-13-01120 податковим органом надано відповідь на заяву позивача щодо списання нарахування по орендній платі з фізичних осіб та зазначено, що на сьогодні не розроблено порядок на застосування статті 6-7 Закону № 1669-VII та не внесені відповідні зміни до Податкового кодексу України.
IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
26. Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції, виходив з того, що оскільки орендована позивачем земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , на території, на якій згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р здійснювалася антитерористична операція, позивач в силу положень статті 6 Закону № 1669-VII був звільнений від плати за її використання до 08 червня 2016 року, а саме: до внесення змін до вказаної норми Закону. Зазначене вказує на відсутність у відповідача законних підстав для відмови позивачу у вимогах списати нарахування по орендній платі за землю в період з 14 квітня 2014 року по 07 червня 2016 року.
27. Суд апеляційної інстанції погодився з такими висновками місцевого суду, однак, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення адміністративного позову, виходив з того, що що відповідачі рішення в межах податкового законодавства за заявами позивача, які були скеровані відповідачам 1 листопада 2016 року та 29 листопада 2016 року відповідно, не прийняли. Відтак відповідачами порушене право позивача на розгляд його заяв.
28. З урахуванням вимог частини другої статті 11 КАС України суд апеляційної інстанції вважала необхідним вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду заяви позивача про  списання безнадійного податкового боргу та прийняти відповідне рішення з урахуванням вимог Податкового кодексу України , вищезазначеного Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10 жовтня 2013 року № 577 згідно податкового законодавства. 
29. Стосовно позовних вимог щодо зобов`язання відповідача списати заборгованість по орендній платі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у їх задоволенні в зв`язку з передчасністю, оскільки суд не може підміняти собою орган владних повноважень щодо питань, які належать до його компетенції.
30. Прийняття рішення податковим органом в межах спірних відносин є способом реалізації владних повноважень в розумінні конституційних принципів. Відсутність такого рішення податкового органу про відмову в списанні безнадійного податкового боргу, доводить передчасність судового вирішення даного спору.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
31. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками суддів першої та апеляційної інстанцій, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у справі.
32. Відповідач, наводить доводи аналогічні доводам заперечення проти адміністративного позову, апеляційної скарги, здійснює виклад обставин та надає їм відповідну оцінку, цитую норми процесуального та матеріального права, а також висловлює свою незгоду із оскаржуваним судовим рішенням, а тому повторному зазначенню не потребують.
33. Зокрема, зазначає, що перелік підстав для списання безнадійного податкового боргу визначено статтею 101 Податкового кодексу України, зокрема підлягає списанню податковий борг платника податків, що виник внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин). При цьому, відповідно до приписів статті 10 Закону України № 1669-VII протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України, проте у позивача відсутні сертифікати на списання податкового боргу. 
34. Скаржник, також зазначив, що суд апеляційної інстанції при розгляді цієї справи у суді у порушення частини другої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України необґрунтовано вийшов за межі позовних вимог та визнав протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду заяви позивача про списання нарахування по орендній платі за земельні ділянки від 03 жовтня 2016 року. Відповідач, просить звернути увагу на те, що скаржником було розглянуто зазначену заяву, про що свідчить відповідь ДПІ у м. Сєвєродонецьку від 07 жовтня 2016 року № 13249/12-14-13-01120, копія якої наявні у матеріалах справи.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
35. Враховуючи положення пункт 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 460-ІХ, а також те, що касаційна скарга на судові рішення у цій справі була подана до набрання чинності цим Законом і розгляд їх не закінчено до набрання чинності цим Законом, Верховний Суд розглядає цю справу у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Отже, застосуванню підлягають положення КАС України у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року.
36. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги у задоволеній частині позовних вимог, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, відповідно до частини першої статті 341 КАС України, виходить з такого.
37. Верховний Суд зазначає, що предметом касаційного оскарження у цій справі є постанова Донецького апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2017 року, оскільки нею було скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову, якою позов задоволено частково. Спір вирішено шляхом визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду заяви ФОП ОСОБА_1 про списання нарахування по орендній платі за земельні ділянки від 03 жовтня 2016 року, зобов`язано розглянути таку заяву та прийняти вмотивоване рішення згідно податкового та бюджетного законодавства.
38. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
39. Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
40. Пунктом 46.1 статті 46 Податкового кодексу України визначено, що податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
41. Податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків (пункт 49.1 статті 49 Податкового кодексу).
42. Платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (пункт 57.1 стаття 57 Податкового кодексу України).
43. Відповідно до статті 285 Податкового кодексу України, базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).
44. Пунктом 286.2 статті 286 Податкового кодексу України визначено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.
45. Згідно з пунктом 287.3 статті 287 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
46. У відповідності до статті 288 Податкового кодексу України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.
47. Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.
48. Відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
49. Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей.
50. Відповідно до статті 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02 вересня 2014 року № 1669-VII (далі - Закон України №1669) період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.
51. Виходячи з наведених приписів, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14 квітня 2014 року.
52. Статтею 6 Закону № 1669-VII встановлено, що під час проведення антитерористичної операції звільнено суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.
53. Згідно до частини 3 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" наведеного Закону, закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.
54. За результатами аналізу вказаних норм колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що Закон України № 1669-VII є спеціальним законом у спірних правовідносинах, а тому його застосування не ставиться у залежність від внесення відповідних змін до Податкового кодексу України.
55. Крім того, Закон України № 1669-VII прийнято у часі пізніше, ніж Податковий кодекс України.
56. Пунктом 56.21. статті 56 ПК України визначено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.
57. Відповідно до пункту 5 стптті 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1669-VII, Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов`язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" № 405/2014 від 14 квітня 2014 року, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.
58. Розпорядженням КМУ від 30 жовтня 2014 року № 1053-р був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, в якому зазначено місто Сєвєродонецьк. При цьому в самому змісті цього розпорядження прямо вказано, що воно прийняте на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 Закону України № 1669-VII від 02 вересня 2014 року.
59. Розпорядженням КМУ від 05 листопада 2014 року № 1079-р зупинена дія розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, при цьому в самому змісті цього розпорядження відсутнє будь-яке нормативне обґрунтування.
60. Розпорядженням КМУ від 2 грудня 2015 року № 1275-р визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 та від 05 листопада 2014 року № 1079 та знову був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, в якому зазначено місто Сєвєродонецьк. При цьому знову в самому змісті цього розпорядження (№ 1275-р від 02 грудня 2015 року) прямо вказано, що воно прийняте на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 Закону України № 1669-VII від 02 вересня 2014 року.
61. Прийнявши розпорядження КМУ від 05 листопада 2014 року № 1079-р про зупинення дії розпорядження КМУ від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, Кабінет Міністрів України до 02 грудня 2015 року не прийняв жодного іншого розпорядження, яким би був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Наявність такого розпорядження обумовлена фактом тривання в цей період антитерористичної операції відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та дією норм Закону № 1669-VII від 02 вересня 2014 року, зокрема, частини 5 статті 11.
62. Таким чином, в період з 05 листопада 2014 року по 18 грудня 2015 року (дата набрання чинності розпорядження № 1275-р від 02 грудня 2015 року) розпорядження КМУ від 05 листопада 2014 року № 1079-р суперечило Закону № 1669-VII. Як наслідок, в силу приписів частини третьої статті 11 Закону № 1669-VII від 02 вересня 2014 року вказане розпорядження не діяло, що автоматично в силу приписів закону надає статус чинності розпорядженню КМУ від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, яким місто обласного значення місто Сєвєродонецьк (Сєвєродонецька міська рада) віднесено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.
63. При цьому, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає правильним зауваження суду апеляційної інстанції, що розпорядження КМУ від 30 жовтня 2014 року № 1053-р в період з 05 листопада 2014 року по 18 грудня 2015 року не було скасоване або визнане таким, яке втратило чинність. Тобто, в наявності всі підстави для твердження, що в силу приписів частини третьої статті 11 Закону № 1669-VII від 02 вересня 2014 року у вказаний вище період часу розпорядження КМУ від 30 жовтня 2014 року № 1053-р діяло.
64. Судами встановлено, що на момент виникнення податкового боргу позивач знаходився на території здійснення антитерористичної операції, що підтверджується законодавчо встановленими положеннями., а тому оскільки орендована позивачем земельна ділянка розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Гоголя, 24/1, на території, на якій згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р здійснювалася антитерористична операція, позивач в силу положень статті 6 Закону № 1669 був звільнений від плати за її використання до 08 червня 2016 року, а саме: до внесення змін до вказаної норми Закону.
65. Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції"» щодо безперешкодної діяльності органів місцевого самоврядування від 17 травня 2016 року № 1365-VIII, який набрав законної сили 08 червня 2016 року, внесені зміни до Закону № 1669-VII, та доповнено пунктом 4 до статті 4 Закону наступного змісту: "Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються Кабінетом Міністрів України, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію.
66. Вказаним Законом також змінено редакцію статті 6 Закону № 1669-VII, яка з 08 червня 2016 року передбачає звільнення суб`єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону.
67. Судами встановлено, що згідно переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення" від 7 листопада 2014 року № 1085-р, м. Сєвєродонецьк не належить до населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.
68. Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що оскільки м.  Сєвєродонецьк не належить до населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, з 08 червня 2016 року у позивача виникає обов`язок щодо сплати орендної плати за користування земельними ділянками, розташованими у м. Сєвєродонецьку.
69. Таким чином, відповідно до положень Закону № 1669-VII достатньою підставою для звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності та скасування орендної плати за користування державним та комунальним майном стосовно конкретних суб`єктів господарювання є встановлення факту здійснення ними діяльності на території проведення антитерористичної операції за період з 14 квітня 2014 року по 07 червня 2016 року. Отже, показники податкової звітності позивача з орендної плати за землю мають дорівнювати нулю в цей період.
70. Суди попередніх інстанцій, вирішуючи даний спір по суті виходили з того, що Державна податкова інспекція у м. Сєвєродонецьку ГУДФС України у Луганській області рішення в межах податкового законодавства за заявою позивача від 3 жовтня 2016 року, не прийняло.
71. Відповідно до пункту 4.1-4.3 частини четвертої Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10 жовтня 2013 року № 577 у випадках, передбачених підпунктом 4 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, платник податків звертається до органу доходів і зборів за місцем обліку безнадійного податкового боргу та/або за місцем обліку такого платника з письмовою заявою, в якій зазначаються суми податків та зборів, що підлягають списанню.
72. До заяви обов`язково додаються документи, зазначені в підпункті 4 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, які підтверджують, що податковий борг вважається безнадійним.
73. За результатами розгляду документів, наданих платником податків, керівник (його заступник) органу доходів і зборів за наявності підстав приймає рішення про списання безнадійного податкового боргу, яке оформляється на бланку за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.
74. Рішення про списання безнадійного податкового боргу складається у двох примірниках: перший - для платника податків, другий - для органу доходів і зборів.
75. В інших випадках, передбачених підпунктами 1, 2, 3, 5 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, орган доходів і зборів здійснює процедури щодо проведення списання безнадійного податкового боргу відповідно до вимог пункту 4.2 цього розділу.
76. Лист від 7 жовтня 2016 року № 13249/12-14-13-01120 не є юридичною формою рішення податкового органу, оскільки відповідно до вищезазначеного Порядку в межах компетенції приймається рішення керівником (його заступником) органу доходів і зборів про списання безнадійного податкового боргу, яке оформляється на бланку за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку. 
77. При цьому, з урахуванням вимог частини другої статті 11 КАС України Верховний Суд погоджується з судом апеляційної інстанції, що у цій справі необхідно вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача розглянути заяву позивача списання безнадійного податкового боргу з урахуванням вимог Податкового кодексу України , вищезазначеного Порядку та прийняти відповідне рішення згідно податкового законодавства.
78. У даному випадку має місце бездіяльність податкового органу щодо не належного розгляду заяви позивача. Прийняття рішення податковим органом в межах спірних відносин є способом реалізації владних повноважень в розумінні вищенаведених конституційних принципів. 
79. Зазначені висновки у їх сукупності не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права чи порушено норми процесуального права. Фактично, касаційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені у заперечені проти адміністративного позову, апеляційній скарзі та з урахуванням яких суд апеляційної інстанції надавав оцінку встановленим обставинам справи.
80. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Росії», «Нєлюбін проти Росії»), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
81. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
82. Відповідно до частини третьої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
83. Суд касаційної інстанції визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суд повно встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надав їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку головного управління державної фіскальної служби України у Луганській області залишити без задоволення, а постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2017 року у справі №  812/159/17 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                М. М. Яковенко
Судді                                                                                                    І. В. Дашутін
                                                                                                    О. О. Шишов