Ухвала
 
09 квітня 2021 року
м. Київ
провадження № 61-57вп21
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М., розглянувши матеріали заяви (клопотання) ОСОБА_1 про визначення підсудності у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
ВСТАНОВИВ:
25 березня 2021 року до Верховного Суду надійшла заява (клопотання)  ОСОБА_1 про визначення підсудності у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Заява (клопотання) мотивована тим, що 09 червня 2017 року між громадянином Федеративної Республіки Німеччина, уродженцем міста Лаасліх, ОСОБА_1 , та громадянкою України ОСОБА_2 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_1 . 
У шлюбі дітей немає.
До вересня 2017 року позивач знаходився на території України, потім повернувся до Федеративної Республіки Німеччина. ОСОБА_2 залишилась проживати на непідконтрольній Україні території. Останнє місце проживання: квартира АДРЕСА_1 .
Оскільки сімейні стосунки не склалися, сторони не проживають однією родиною та проживають у різних країнах, тому є необхідність у зверненні до суду з позовом про розірвання шлюбу.
Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 просить суд касаційної інстанції визначити підсудність справи для звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу.
У визначенні підсудності слід відмовити з огляду на наступне.
Під час вирішення питання про визначення підсудності спору про розірвання шлюбу Верховний Суд керується положеннями ЦПК України та Законом України «Про міжнародне приватне право», якими встановлено порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок.
Відповідно до частини другої статті 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.
Згідно зі статтею 29 ЦПК України підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду, визначеним у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово.
Аналіз наведеної норми права свідчить, що підсудність справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства визначається ухвалою Верховного Суду у тому разі, якщо обидві сторони проживають за межами України.
Частиною першою статті 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.
Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про міжнародне приватне право» особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Як вбачається з матеріалів заяви (клопотання), ОСОБА_2 є громадянкою України та останнє відоме місце її реєстрації та проживання є: квартира 
АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_1 є іноземцем, громадянином Федеративної Республіки Німеччина, що проживає за межами України.
До заяви не додано доказів на підтвердження проживання ОСОБА_2 за межами України.
Ураховуючи вищезазначене, відсутні підстави для визначення підсудності Верховним Судом у даній справі.
Разом із цим, слід зазначити, що відповідно до пункту 17.3 «Перехідні положення» розділу IV Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон 2147-VIII) до визначення територіальної підсудності в районі проведення антитерористичної операції (далі - АТО) у порядку, встановленому Законом № 1632-VIII, із змінами, внесеними Законом № 2147-VIII, застосовуються правила визначення територіальної підсудності в районі проведення АТО за правилами, що діяли до набрання чинності Законом № 2147-VIII, тобто 
до 15 грудня 2017 року.
Таким чином, до видання Верховним Судом нових розпоряджень про визначення територіальної підсудності справ застосовуються положення розпоряджень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних 
і кримінальних справ.
Згідно з розпорядженням голови Вищого спеціалізованого суду України 
з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 вересня 2014 року 
№ 2710/38-14 було змінено територіальну підсудність цивільних справ, підсудних Єнакіївському міському суду Донецької області, розташованого в зоні проведення АТО, та визначено їх підсудність Артемівському міськрайонному суду Донецької області.
Оскільки останнє відоме місце реєстрації та проживання ОСОБА_2 розташовано в районі проведення АТО, то згідно зі статтею 28 ЦПК України ОСОБА_1 не позбавлений прав на подання відповідного позову до належного суду за зареєстрованим місцем її проживання, яким 
є Артемівський міськрайонний суд Донецької області.
Керуючись статтею 29 ЦПК України, -
УХВАЛИВ:
У задоволенні заяви (клопотання)  ОСОБА_1 провизначення підсудності у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу відмовити.
Заяву разом з доданими до неї матеріалами повернути заявникові.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                                        І. М. Фаловська