ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2021 р.                                                               Справа №907/264/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого  судді                                                  Галушко Н.А.
суддів                                                                      Желіка М.Б.
Орищин Г.В.

секретар судового засідання – Олійник Н.

за участю представників учасників процесу:
від позивача – не з`явився
від відповідача – Лакіза О.Є.-представник

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Мукачівський завод “Точприлад” №1441/72 від 18.12.2020 (Вх. № ЗАГС 01-05/3810/20 від 22.12.2020)
на рішення Господарського суду Закарпатської області  від 13.10.2020 (суддя Ремецькі О.Ф., повний текст складено 06.11.2020)  
у справі №907/264/20
за позовом Публічного акціонерного товариства “Банк “Фінанси та Кредит”, м. Київ;
до відповідача Публічного акціонерного товариства Мукачівський завод “Точприлад”, м.Мукачево;
про стягнення суми 5 329 121,51 грн (позовні вимоги викладено з урахуванням заяви позивача про зменшення позову)

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.
Позивач звернувся до Господарського суду Закарпатської області із позовом до відповідача про стягнення суми 5 330 122,85 грн заборгованості за договором про відновлювальну кредитну лінію №1435-12 від 11.09.2012, з яких              1 104 736,52 грн три відсотки річних та 4 225 386,34 грн інфляційних втрат.
Ухвалою суду 16.09.2020 прийнято до розгляду заяву про розстрочку виконання рішення у справі №907/264/20.
Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2018 році зобов`язання  відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та тривало  до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання - 19.08.2019. Вважає, що інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і  вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового  зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який  полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Рішенням Господарського суду Закарпатської області  від 13.10.2020 у справі №907/264/20 позов задоволено повністю. Стягнено з ПАТ “Мукачівський завод “Точприлад” на користь ПАТ “Банк “Фінанси та Кредит” суму 5 329 121,51 грн , з яких: 4 225 386,34 грн – інфляційних втрат, 1 103 735,17 грн – 3% річних. Стягнено з ПАТ “Мукачівський завод “Точприлад” на користь ПАТ “Банк “Фінанси та Кредит” суму 79 936,82 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору. Заяву ПАТ “Мукачівський завод “Точприлад” від 15.09.2020 про розстрочку виконання рішення Господарського суду Закарпатської області – задоволено. Розстрочено виконання рішення Господарського суду Закарпатської області від 13.10.2020 у справі №907/264/20 в сумі 5 329 121,51 грн, з яких:                     4 225 386,34 грн – інфляційних втрат, 1 103 735,17 грн – 3% річних на користь ПАТ «Банк “Фінанси та Кредит», а саме:
1. До 13.11.2020– 1 776 373,84 грн;
2. До 13.12.2020 - 1 776 373,84 грн;
3. До 13.01.2021 - 1 776 373,84 грн 
Рішення суду мотивоване тим, що виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, позовні вимоги ПАТ“Банк “Фінанси та Кредит” до ПАТ “Мукачівський завод “Точприлад”, м. Мукачево про стягнення суми 5.329.121,51 грн. (позовні вимоги викладено з урахуванням заяви позивача про зменшення позову) підлягають задоволенню в повному обсязі.

Короткий зміст апеляційної скарги та письмових пояснення на апеляційну скаргу.
ПАТ Мукачівський завод “Точприлад” подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 13.10.2020 у справі №907/264/20 частково та прийняти нове рішення, яким відмовити ПАТ “Банк “Фінанси та Кредит” в частині нарахування та стягнення з ПАТ Мукачівський завод “Точприлад” інфляційних витрат на суму 96 189,26 грн. Змінити строк та розмір щомісячних платежів з урахуванням зменшення основної суми інфляційних витрат щодо розстрочення сплати боргу, посилаючись на те, що при прийнятті рішення судом неправильно встановлено обставини справи та надано помилкову оцінку контррозрахунку щодо стягнення з відповідача, передбачених ст.625 ЦК України інфляційних втрат на суму 96 189,26грн (дефляції), що призвело до незаконного стягнення з останнього зазначених інфляційних втрат.
Також, скаржник заперечує висновок суду, що 3 % річних та інфляційні втрати відносяться до складу грошового зобов`язання. Скаржник вважає, що право позивача вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, і не відноситься до складу зобов`язання у розумінні статті 509 ЦК України. На думку відповідача 3 % річних та інфляційні втрати, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України відносяться до відповідальності за порушення грошових зобов`язань.
ПАТ “Банк “Фінанси та Кредит” у письмовому поясненні на апеляційну скаргу не погодився із доводами апеляційної скарги та заперечив  проти  її задоволення, посилаючись на те, що розрахунок інфляційних втрат здійснено позивачем за період з травня 2017 року по серпень 2019 року. При цьому позивачем враховано, що у серпні 2017, липні 2018, червні-серпні 2019 індекс інфляції становив менше одиниці, а тому інфляційні нарахування банком не здійснювалися. Судом першої інстанції правомірно зроблено висновок, що сума боргу з урахування індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в певний період індекс інфляції менше одиниці  (дефляція), а тому застосування індексу дефляції при розрахунку заборгованості шляхом зменшення суми заборгованості по інфляційним втратам на загальну суму 96     189,26грн не відповідає механізму такого нарахування.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Західного апеляційного господарського суду від 22.12.2020 справу №907/264/20 призначено судді доповідачу Галушко Н.А., суддям Желіку М.Б., Орищин Г.В..
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 24.12.2020 з урахуванням ухвали про виправлення описки від 18.01.2021 поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Закарпатської області від 13.10.2020, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Мукачівський завод «Точприлад» у справі №907/264/20 та призначено розгляд справи на 09.02.2021.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 09.02.2021 відкладено розгляд справи на 02.03.2021 за клопотанням позивача.
02.03.2021 судове засідання не відбулося у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Орищин Г.В.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 05.03.2021 розгляд справи призначено на 23.03.2021.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.
Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідно до ч.11 ст.270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи у разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. 
З огляду на те, що сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, розгляд справи відкладався, сторони мали можливість надати усі необхідні пояснення та аргументи щодо суті спору, участь в судовому засіданні сторін обов`язковою не визнавалась, неявка позивача не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника позивача.
Приватним виконавцем Виконавчого округу Закарпатської області на адресу Західного апеляційного господарського суду надіслано клопотання №63932280/01-29/510 від 10.02.2022 (вх.ЗАГС 01-05/661/21 від 19.02.2021), в якому просить залучити заявника в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору у справі №907/264/20. Зокрема, як на підставу залучення в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний виконавець зазначає, що на виконанні у приватного виконавця Кохана Павла Івановича перебуває відкрите виконавче провадження  АСВП63932280 з примусового виконання наказу №907/264/20 виданого 27.11.2020 Господарським судом Закарпатської області.
З огляду на викладене судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.
Враховуючи те, що з матеріалів справи не вбачається, яким чином судове рішення від 13.10.2020 у даній справі, яке переглядається в апеляційному порядку, може вплинути на права та обов`язки приватного виконавця Кохана Павла Івановича, у якого перебуває виконавче провадження  АСВП63932280 з примусового виконання наказу №907/264/20 виданого 27.11.2020 Господарським судом Закарпатської області, судовою колегією зазначене клопотання відхилено.

Обставини справи.
Між ПАТ “Банк “Фінанси та Кредит” та ПАТ “Мукачівський завод “Точприлад” (позичальник) 11.09.2012 укладено договір про відновлювальну кредитну лінію №1435, відповідно до умов якого позичальнику зобов`язався надати в тимчасове користування  на умовах поворотності, строковості, платності кредитні кошти в межах кредитної лінії в розмірі 200 000 000 грн. з кінцевим строком повернення кредитних коштів – до 10.03.2017 та оплатою за користування ними відсотків відповідно до розділу 3 договору. В подальшому умови кредитного договору змінювалися шляхом підписання додаткових угод, які є невід`ємною його частиною.
На виконання умов договору позивач надав відповідачу кредитні кошти на загальну суму 57 079 264 грн, однак відповідач свої зобов`язання по поверненню коштів та сплаті відсотків за користування ними належним чином не виконував, в зв`язку із чим 26.12.2016 позивач скористався своїм правом вимоги дострокового повернення частини позики та звернувся з позовом до суду про дострокове погашення всієї заборгованості за договором, в т. ч. нарахованих відсотків та пені. У зв`язку із частковим погашенням суми боргу за час розгляду справи в суді першої інстанції, позивачем заявлено вимогу про стягнення 16 281 566,21 грн. заборгованості по кредиту, 345 198,37 грн. заборгованості по відсотках, 1 876 588 грн. пені за прострочення сплати кредиту та відсотків за договором про відновлювальну кредитну лінію №1435-12 від 11.09.2012.
Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 13.08.2018 у справі №907/955/16 у справі за позовом ПАТ “Банк “Фінанси та Кредит”, м. Київ до ПАТ Мукачівський завод “Точприлад”, м.Мукачево, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 21.01.2019 та постановою Верховного суду від 05.06.2019 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача суму 7 456 890,16 грн заборгованості, в т.ч. суму    5 580 302,16 грн основної заборгованості за кредитом та суму 1 876 588,00 грн пені. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено; частково задоволено заяву відповідача та розстрочено виконання судового рішення на 3 місяці рівними частинами по 2 485 630,05 грн щомісяця, у іншій частині заяви відповідача про розстрочення рішення суду відмовлено.
В ході розгляду зазначеної справи судом встановлено невиконання позичальником зобов`язань з повернення суми одержаного кредиту у строк, встановлений кредитним договором, та неналежного виконання зобов`язань зі сплати процентів за користування кредитом та в силу положень ч. 4 ст. 75 ГПК України доказуванню не підлягають.
В ході розгляду справи №907/264/20 судом першої інстанції встановлено, що ПрАТ “Мукачівський завод “Точприлад” виконав рішення Господарського суду  Закарпатської області від 13.08.2018 у справі №907/955/16 та сплатив на користь позивача заборгованість у сумі 7 456 890,16 грн, що підтверджується наданими позивачем платіжними дорученнями № 1561 від 04.12.2018 на суму 2 485 630,06 грн., - № 230 від 31.01.2019 на суму  2 485 630,06 грн, - №464 від22.02.2019 на суму 500 000,00 грн., - №2181 від 21.08.2019 на суму 1     985 630,05 грн (а.с.17-19).
Предметом позовних вимог у даній справі є стягнення суми 5.329.121,51 грн (з урахуванням заяви позивача про зменшення позову) в т.ч. 4 225 386,34 грн інфляційних нарахувань, 1     103 735,17 грн. 3% річних, оскільки позивач вважає, що обставини порушення відповідачем умов кредитного договору, що встановлені, у справі №907/955/16, надають йому право на стягнення з відповідача відсотків річних та інфляційних втрат передбачених ст. 625 ЦК України з 27.04.2017 по 19.08.2019.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги.
Частинами 1 та 2 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).  (ст.530 ЦК України).

Відповідно до ст.610  ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною 1 статті 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. (Аналогічні висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06. 2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, 04.02.2020 у справі № 912/1120/16).
Такі ж висновки зроблено і судом першої інстанції при визначенні правової природи  нарахувань, здійснених у відповідності до вимог  ч.2 ст.625 ЦК України.

Як зазначалось вище, рішенням Господарського суду Закарпатської області від 13.08.2018 у справі №907/955/16, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 21.01.2019 та постановою Верховного суду від 05.06.2019 позовні вимоги ПАТ „Банк “Фінанси та Кредит” до ПАТ „Мукачівський завод “Точприлад” задоволено частково та встановлено факт невиконання позичальником зобов`язань з повернення суми одержаного кредиту у строк, встановлений кредитним договором та неналежне виконання зобов`язань зі сплати процентів за користування кредитом, які в силу положень ч. 4 ст. 75 ГПК України доказуванню не підлягають та надають позивачу право на стягнення з відповідача відсотків річних та інфляційних втрат передбачених ст. 625 ЦК України.
Судова колегія, перевіривши уточнений розрахунок позивача та контррозрахунок відповідача нарахування інфляційних нарахувань та 3% річних, прийшла до висновку, що уточнений розрахунок позивача щодо нарахування 3% річних є вірним, а вимога в частині стягнення суми  1     103 735,17 грн 3% відсотків річних, є обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню.
Щодо нарахованої позивачем і пред`явленої до стягнення суми                             4 225 386,34 грн. інфляційних втрат, судова колегія зазначає наступне.
Розрахунок інфляційних втрат здійснено позивачем за період з травня 2017 року по серпень 2019 року.
Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.
Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.
У кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою.
Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.
Однак, частиною першою статті 8 ЦК України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).
Частиною п`ятою статті 4 ЦК України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.
Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України “Про індексацію грошових доходів населення” та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).
Статтею 625 ЦК України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення.
При зменшенні суми боргу, внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів). А подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці). Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19.
З врахуванням наведеного, судова колегія перевіривши розрахунок інфляційних втрат, прийшла до висновку, що судом першої інстанції правомірно встановлено , що розмір інфляційних втрат є більшим ніж заявлено, в зв`язку із чим відповідно до ч. 2 ст. 237 ГПК задоволенню підлягають інфляційній втрати у розмірі- 4 225 386,34 грн.
Вищенаведене спростовує твердження скаржника, викладені в апеляційній скарзі, що судом надано помилкову оцінку контррозрахунку щодо стягнення з відповідача передбачених ст.625 ЦК України інфляційних втрати на суму                    96 189,26грн (дефляції), що призвело до незаконного стягнення з останнього зазначених інфляційних втрат.
Окрім того, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні клопотання щодо застосування строку позовної давності, оскільки трирічним періодом за вимогами позивача в межах даної судової справи із урахуванням позовної давності є період з 24.04.2017 до 24.04.2020, позов заявлено та поштове відправлення оформлено 22.04.2020.
Також, суд першої інстанції, враховуючи доводи, обґрунтування  та докази подані відповідачем, регулярність погашення ним заборгованості перед позивачем, фінансовий стан боржника, можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення, беручи до уваги інтереси обох сторін, правомірно задоволив клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення у справі на три місяці, зі сплатою заборгованості рівними частинами по 1 776 373,84 грн щомісяця.
Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до вимог ст. ст. 73, 74, 77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд у визначеному порядку встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно з нормами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає рішення місцевого господарського суду таким, що прийняте з правильним застосуванням норм матеріального та у відповідності до норм процесуального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення не вбачає. 

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273,275, 276, 282- 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ :

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Мукачівський завод “Точприлад” №1441/72 від 18.12.2020 (Вх. № ЗАГС 01-05/3810/20 від 22.12.2020) залишити без задоволення.
2.Рішення Господарського суду Закарпатської області  від 13.10.2020 у справі №907/264/20 залишити без змін.
3. Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покладається на скаржника.
4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено та підписано 05.04.2021.

Головуючий суддя                                                             Галушко Н.А.

суддя                                                                                Желік М.Б.

суддя                                                                                Орищин Г.В.