УХВАЛА

21 квітня 2021 року 
Київ
справа №818/1551/17
адміністративне провадження №К/9901/75/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
cудді-доповідача - Радишевської О.Р.,
суддів - Кашпур О.В., Уханенка С.А.,
розглянувши в письмовому провадженні у касаційній інстанції заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі №818/1551/17 за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Сумської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Головного управління Державної казначейської служби України в Сумській області - про стягнення компенсації за невикористані дні відпусток, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та індексації заробітної плати,
УСТАНОВИВ:
Постановою Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі №818/1551/17 частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2018 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року:
1) скасовано рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28   лютого 2018 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 02   жовтня 2018 року у частині:
- стягнення з Прокуратури Сумської області на користь ОСОБА_1 з відрахуванням необхідних податків і зборів компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за час вимушеного прогулу з 28   серпня 2012 року по 23 лютого 2015 року в розмірі 5975,47 грн;
- відмови у задоволенні вимог про стягнення компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 228048,09 грн.
2) ухвалено у цій частині нове рішення, яким адміністративний позов задоволено частково:
- стягнуто з Прокуратури Сумської області (місцезнаходження: м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 33, ідентифікаційний код 03527891) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), компенсацію за 93 дні невикористаної щорічної відпустки за період з 28 серпня 2012 року по 23 лютого 2015 року у розмірі 5086 (п`ять тисяч вісімдесят шість) гривень 17 коп;
- стягнуто з Прокуратури Сумської області (місцезнаходження: м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 33, ідентифікаційний код 03527891) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 23227 (двадцять три тисячі двісті двадцять сім) гривень 56 коп;
В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28   лютого 2018 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року у справі №818/1551/17 залишено без змін.
Судові витрати у зв`язку з неподанням учасниками справи доказів на підтвердження їх здійснення не розподілялися.
15 березня 2021 року від ОСОБА_1 надійшла заява про ухвалення додаткового судового рішення у справі 818/1551/17, у якому позивач просить зазначити про стягнення присуджених йому постановою Верховного Суду від 24 лютого 2021 року коштів з Сумської обласної прокуратури, а також стягнути з відповідача судові витрати у вигляді компенсації за відрив від звичайних занять 24 лютого 2021 року та вартість проїзду у розмірі 500 грн.
Ухвалою Верховного Суду від 31 березня 2021 року заяву про ухвалення додаткового судового рішення призначено до розгляду в судовому засіданні на 21 квітня 2021 року.
У судове засідання, призначене на 21 квітня 2021 року учасники справи не з`явилися, хоча про його дату, час та місце були повідомлені належним чином.
Відповідно до частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
У частині третій статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
З огляду на неявку учасників справи у судове засідання, Суд вирішив розгляд заяви здійснювати в порядку письмового провадження.
Заява позивача у частині судових витрат мотивована тим, що він поніс витрати, пов`язані з прибуттям до суду 24 лютого 2021 року (у зв`язку з переїздом та відривом від звичайних занять), які Верховний Суд у постанові від 24 лютого 2021 року йому не компенсував.
Вирішуючи, чи є підстави для ухвалення додаткового судового рішення у справі №818/1551/17 у частині судових витрат, Суд виходить з такого.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 356 КАС України у резолютивній частині постанови суду касаційної інстанції зазначається про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Відповідно до частини першої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Частиною шостою статті 139 КАС України передбачено, що, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з частиною сьомою  статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У частині третій статті 143 КАС України встановлено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Відповідно до частини п`ятої статті 143 КАС України у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.
Аналіз викладених положень КАС України дає підстави для висновку, що додаткове рішення про розподіл судових витрат суд касаційної інстанції приймає у випадку, якщо такий розподіл не здійснювався в постанові, якою змінено судові рішення судів попередніх інстанцій або ухвалено нове, або якщо відкладення вирішення цього питання було ініційовано стороною у справі у порядку, передбаченому частиною третьою статті 143 КАС України.
У контексті викладеного Суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 24 лютого 2021 року у справі №818/1551/17, скасувавши рішення судів попередніх інстанцій у відповідній частині, вирішував питання про розподіл судових витрат. 
Проте, ураховуючи, що позивач не сплачував судовий збір як особа, звільнена від його сплати на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», і не заявив про понесення ним інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, Верховний Суд у постанові від 24 лютого 2021 року дійшов висновку про відсутність понесених ним судових витрат, які б підлягали розподілу.
Щодо можливості здійснення розподілу судових витрат після ухваленні судом касаційної інстанції рішення по суті касаційної скарги, не заявлених стороною під час касаційного провадження, Суд зазначає таке.
Закріплений у статтях 139, 143 КАС України механізм розподілу судових витрат передбачає, що про їх наявність та розмір учасник справи має заявити до закінчення судових дебатів у справі.
Ураховуючи, що в суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, де судові дебати не проводяться, заявити про судові витрати учасник справи має до закінчення розгляду справи, а відповідні докази надати не пізніше п`ятого дня після ухвалення рішення суду.
Беручи до уваги, що про понесення судових витрат у зв`язку з прибуттям до суду позивач до закінчення розгляду його касаційної скарги не заявляв, підстав для ухвалення додаткового судового рішення щодо їх відшкодування немає.
Щодо вимог позивача про ухвалення додаткового судового рішення, «в якому зазначити про стягнення відповідних коштів саме з Сумської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 по причині зміни назви установи», Суд зазначає таке.
Обґрунтовуючи необхідність ухвалення додаткового судового рішення у цій частині позивач зазначив, що постановою Верховного Суду від 24 лютого 2021 року на його користь з Прокуратури Сумської області було стягнуто компенсацію за 93 дні невикористаної щорічної відпустки в розмірі 5086,17 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 23227,56 грн. Водночас наказом Генерального прокурора від 03 вересня 2020 року №410 «Про окремі питання забезпечення початку роботи обласних прокуратур» відповідача у справі - Прокуратуру Сумської області перейменовано на Сумську обласну прокуратуру без зміни ідентифікаційного коду.
Викладене свідчить про те, що фактично позивач ставить перед судом питання про заміну відповідача у справі (боржника у виконавчому провадженні) його правонаступником, для чого КАС України встановлений окремий порядок (статті 52, 379 КАС України)
Аргументи позивача про те, що така заміна є формою визначення способу виконання судового рішення, що не був визначений у постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021року, Суд відхиляє, адже вирішивши питання про право позивача на відповідну компенсацію невикористаних днів відпустки та щодо середнього заробітку за час вимушеного прогулу, Верховний Суд у постанові від 24 лютого 2021 року встановив спосіб її виконання шляхом стягнення з відповідача коштів у конкретному розмірі.
Таким чином, у цій справі передбачені у статті 252 КАС України підстави для ухвалення додаткового судового рішення відсутні, у зв`язку з чим у задоволенні заяви позивача необхідно відмовити.
Керуючись статтями 248, 252, 345 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі №818/1551/17. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач:                                                                                О.  Р.  Радишевська
Судді:                                                                                                    О.  В.  Кашпур
                                                                                                    С.  А.  Уханенко