ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року	Львів	Справа № 140/6163/20 пров. № А/857/2003/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді                                        Шавеля Р.М.,
суддів                                                            Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,
з участю секретаря судового засідання -           Герман О.В.,

а також сторін (їх представників):
від позивача –                                         не з`явився;
від відповідачів -                                         не з`явилися;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина 9971) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04.09.2020р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) Північного регіонального управління Державної прикордонної служби про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення (суддя суду І інстанції: Костюкевич С.Ф.; час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 04.09.2020р. м.Луцьк; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 11.09.2020р.),-

В С Т А Н О В И В:

22.04.2021р. (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:
визнати протиправною бездіяльність відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2 ) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби (надалі – ІНФОРМАЦІЯ_3 ) щодо невиплати йому індексації грошового забезпечення з 01.06.2015р. по 31.10.2015р. включно, за грудень 2015 року, з 01.01.2016р. по 13.05.2018р. включно; зобов`язати Луцький прикордонний загін нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.06.2015р. по 31.10.2015р. включно, за грудень 2015 року та з 01.01.2016р. по 13.05.2018р. включно;
визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_4 (Військова частина НОМЕР_1 ) Північного регіонального управління Державної прикордонної служби (надалі - ІНФОРМАЦІЯ_5 ) щодо невиплати йому індексації грошового забезпечення з 13.04.2018р. по 21.08.2018р.; зобов`язати Чернігівський прикордонний загін нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 13.04.2018р. по 21.08.2018р.;
судові витрати по справі стягнути з відповідачів (а.с.1-7, 25).

Розгляд справи проведено судом першої інстанції за правилами загального позовного провадження (а.с.72-73).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 04.09.2020р. заявлений позов задоволено; 
визнано протиправною бездіяльність Луцького прикордонного загону щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.06.2015р. по 30.05.2018р.; зобов`язано Луцький прикордонний загін нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.06.2015р. по 30.05.2018р.;
визнано протиправною бездіяльність Чернігівського прикордонного загону щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.06.2018р. по 21.08.2018р.; зобов`язано Чернігівський прикордонний загін нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.06.2018р. по 21.08.2018р. (а.с.110-113).

          Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив відповідач ІНФОРМАЦІЯ_3 , який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати частково та змінити в резолютивній частині періоди нарахування і виплати ним індексації на користь позивача (а.с.116-120).
Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що суд першої інстанції невірно визначив періоди часу, протягом яких позивач перебував на грошовому забезпечення в Луцькому прикордонному загоні. Зокрема, упродовж 14.04.2018р. – 13.05.2018р. позивач не перебував на грошовому забезпеченні апелянта. Також суд першої інстанції фактично вийшов за межі позовних вимог та задовольнив вимоги за листопад 2015 року і за період 14.05.2018р.-30.05.2018р.

Відповідачем Чернігівським прикордонним загоном надано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає рішення суду першої інстанції помилковим в частині нього; просить врахувати ту обставину, що нарахування індексації на користь позивача проведено у відповідності до вимог закону і становить 0,00 грн. при базовому місяці березень 2018 року (а.с.133-135).

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом на різних посадах в структурних підрозділах Державної прикордонної служби України.
Згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (м.Луцьк) № 108-ос від 28.05.2015р. «По особовому складу» підполковника ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення з 28.05.2015р. (а.с.68).
Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (м.Луцьк) № 109-ос від 29.05.2015р. «По особовому складу» підполковник ОСОБА_1 приступив до виконання службових обов`язків з 28.05.2015р.
Наказом Голови Державної прикордонної служби України № 470-ос від 27.05.2016р. «По особовому складу» підполковника ОСОБА_1 призначено на посаду начальника 3 сектору міжрайонного оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації н.п. Луцьк) оперативно-розшукового управління Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України.
Згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (м.Луцьк) № 145-ос від 02.07.2016р. «По особовому складу» підполковника ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини з 04.07.2016р. у зв`язку з вибуттям для подальшого проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_3 (м.Житомир) (а.с.69).
В подальшому ОСОБА_1 проходив військову службу на посадах в Північному регіональному управлінні Державної прикордонної служби (Військова частина НОМЕР_3 , м.Житомир) в період з 04.07.2016р. по 13.04.2018р. з місцем дислокації населений пункт Луцьк.
Відповідно до наказу начальника Північного регіонального управління № 128-ос від 13.04.2018р. «По особовому складу» підполковника ОСОБА_1 звільнено з посади начальника 3 сектору міжрайонного оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації н.п. Луцьк) оперативно-розшукового управління Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України (а.с.98).
В період з 14.04.2018р. по 21.08.2018р. ОСОБА_1 проходив військову службу на посадах в Північному регіональному управлінні Державної прикордонної служби (Військова частина НОМЕР_3 , м.Житомир) з місцем дислокації населений пункт м.Гірськ Чернігівської обл.
У відповідності до наказу начальника Північного регіонального управління Державної прикордонної служби № 182-ос від 31.05.2018р. (доведеного до Чернігівського прикордонного загону телеграмою № 1730-1261 від 01.06.2018р. «Про оголошення наказу по особовому складу» (вх. №7613 від 04.06.2018р.)), підполковник ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків за посадою з 30.05.2018р. (а.с.44-45).
Згідно наказу начальника Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 221-ос від 02.08.2018р. «По особовому складу» підполковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту (а.с.102).
Відповідно до наказу начальника Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 274-ос від 16.08.2018р. «По особовому складу» підполковника ОСОБА_1 виключено 21.08.2018р. зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення у зв`язку із звільненням з військової служби (а.с.25-26).

Згідно директиви Адміністрації Державної прикордонної служби України № 11Т від 17.01.2012р. «Про затвердження нового штату органу охорони державного кордону Державної прикордонної служби України» (примітка № 6 штату 6 прикордонного ІНФОРМАЦІЯ_6 (м.Луцьк)), структурні підрозділи оперативно-розшукового управління Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України на усіх видах тилового (матеріального) та фінансовому забезпеченні перебувають в органі охорони державного кордону за місцем дислокації.

З наведеного слідує, що позивач ОСОБА_1 в період з 28.05.2015р. по 04.07.2016р. перебував у складі особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 та був поставлений на всі види забезпечення.
Починаючи з 05.07.2016р. по 14.04.2018р. позивач ОСОБА_1 проходив військову службу на посадах Північного регіонального управління (м.Житомир), однак з місцем дислокації н.п. м.Луцьк, тому саме за цей період отримував грошове забезпечення в Луцькому прикордонному загоні.

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що індексація позивачу не нараховувалася та не виплачувалася, зокрема: у період з 01.06.2015р. по 30.05.2018р. – Луцьким прикордонним загоном, у період з 01.06.2018р. по 21.08.2018р. – Чернігівським прикордонним загоном.
Складна фінансово-економічна ситуація в державі, обмеженість бюджетного фінансування жодним чином не впливають на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у даній справі.
В сукупності викладених обставин, на підставі належних та допустимих доказів, суд дійшов висновку, що позивач мав право на нарахування та отримання виплати з індексації грошового забезпечення за спірні періоди.
          Водночас, в контексті наведених правовідносин суд звернув увагу на те, що нарахування індексації належить до безпосередніх повноважень відповідачів як роботодавців.

          Згідно з ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          Відповідно до роз`яснень, які наведені в п.13.1 постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі», у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.
Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом (п.13.2 цієї постанови).
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині неправильного визначення періодів нарахування та виплати індексації зі сторони Луцького прикордонного загону, тому в іншій частині (зокрема, задоволення позовних вимог щодо іншого відповідача) судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Вирішуючи наведений спір, колегія суддів виходить з того, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив справу, однак допустив порушення норм процесуального права, що стверджується наступним.

Предметом спору у цій справі є право позивача ОСОБА_1 на отримання індексації грошового забезпечення за період з 01.06.2015р. по 21.08.2018р. та правомірність відмови відповідачів здійснити такі нарахування та виплати.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України № 2011-XII від 20.12.1991р. «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч.3 ст.9 вказаного Закону).

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України № 1282-ХІІ від 03.07.1991р. «Про індексацію грошових доходів населення».
Відповідно до ст.1 цього Закону індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення (ст.2 вказаного Закону).
Згідно з ст.5 зазначеного Закону підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Відповідно до п.1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затв. постановою КМ України № 1078 від 17.07.2003р., підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.
Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003р. № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абз.8 п.4 наведеного Порядку).
Згідно з п.6 цього Порядку виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
В рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013р. у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення ч.2 ст.233 КЗпП України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. 

На підставі аналізу наведених положень законодавства суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Відповідно до ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення ст.1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23 рішення від 08.11.2005р., заява № 63134/00).
Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.
У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Отож Суд зазначає, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.
Твердження відповідачів про те, що проведення індексації грошових доходів здійснюється виключно у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів є необґрунтованими, оскільки ч.6 ст.5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» не обмежує проведення, передбачених чинним законодавством України, виплат, а вказує на джерела походження цих коштів.

Із врахуванням наведеного, суд першої інстанції вірно відхилив доводи відповідачів про те, що у спірні періоди кошти на виплату індексації грошового забезпечення головним розпорядником коштів не виділено, а тому відповідачі діяли правомірно. Виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.
Також колегія суддів звертає увагу, що звільнення особи з військової служби жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин.

В частині правильності обчислення належної позивачу індексації колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст.4 Закону України № 1282-ХІІ від 03.07.1991р. «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затв. постановою КМ України № 1078 від 17.07.2003р., індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (у 2016 році -103 відсотка, у 2017 році -103 відсотка, у 2018 році -103 відсотка).
Відповідно до п.2 зазначеного Порядку індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Згідно з п.4 вказаного Порядку індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Оплата праці, у тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.
Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
За змістом п.5 цього Порядку у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Таким чином, системний аналіз наведених норм вказує на те, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати, є базовим при проведенні індексації.

Із змісту довідки Луцького прикордонного загону про нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з січня 2015 року по травень 2018 року слідує, що в цей період позивачу не виплачувалася індексація, окрім листопада 2015 року, в якому виплачено 389 грн. 76 коп. індексації за березень (37 грн. 76 коп.), квітень (104 грн. 75 коп.) і травень (247 грн. 25 коп.) 2015 року (а.с.21-22).
Відповідно до Чернігівського прикордонного загону № 138 від 08.04.2020р. сума нарахованої позивачу індексації за період з 30.05.2018р. по 21.08.2018р. становить 0,00 грн., оскільки базовим місяцем для нарахування індексації є березень 2018 року (а.с.24).

В сукупності викладених обставин, на підставі належних та допустимих доказів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивач мав право на нарахування та отримання виплати з індексації грошового забезпечення за спірні періоди.
          Водночас, в контексті наведених правовідносин нарахування індексації належить до безпосередніх повноважень відповідачів як роботодавців.

Щодо правильності визначення періодів нарахування та виплати індексації колегія суддів враховує наступне.

Матеріалами справи стверджується та обставина, що позивач ОСОБА_1 в період з 28.05.2015р. по 04.07.2016р. перебував у складі особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 та був поставлений на всі види забезпечення.
Починаючи з 05.07.2016р., по 14.04.2018р. позивач ОСОБА_1 проходив військову службу на посадах Північного регіонального управління (м.Житомир), однак з місцем дислокації н.п. м.Луцьк, тому саме за цей період отримував грошове забезпечення в Луцькому прикордонному загоні.
Водночас, до виконання своїх обов`язків за посадою у Чернігівському прикордонному загоні підполковник ОСОБА_1 приступив з 30.05.2018р.
Отже, виплата грошового забезпечення в період з 01.06.2015р. по 30.05.2018р. здійснювалася Луцьким прикордонним загоном, що стверджується особистими картками грошового забезпечення (а.с.89-92).
За таких обставин саме вказаний відповідач зобов`язаний був нараховувати і виплачувати позивачу індексацію грошового забезпечення.
Водночас, з 30.05.2018р. по 21.08.2018р. виплата грошового забезпечення позивачу здійснювалася Чернігівським прикордонним загоном (а.с.43).
В аспекті наведеного, дати наказів, відповідно до яких позивача було призначено на відповідні посади, не можуть спростовувати вказані висновки суду, оскільки між датою такого наказу і фактичним початком виконання обов`язків за відповідною посадою наявний проміжок часу для здачі справ за попередньою посадою, переїзду до нового місця проходження служби тощо.

Стосовно періоду листопада 2015 року колегія суддів зазначає про те, що дійсно позивачем вказаний період виключений зі складу заявлених позовних вимог.
Разом з тим, виплачені в цей місяць грошові кошти стосуються індексації за інші періоди, які не охоплені позовними вимогами (січень – травень 2015 року), через що за листопад 2015 року індексація позивачу не нараховувалася та не виплачувалася.
Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Таким чином, в наведеній частині вимог (листопад 2015 року) суд першої інстанції фактично вийшов за межі заявлених вимог, однак такий вихід є необхідним для належного захисту прав позивача, зокрема, на отримання належного грошового забезпечення за час проходження військової служби.
Виплата в листопаді 2015 року індексації за інші періоди, що не охоплені заявленим позовом, не може призводити до обмеження прав позивача, унеможливлювати їх належний захист в сфері проходження публічної (військової) служби. 

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно по суті вирішив розглядуваний спір, однак допустив порушення норм процесуального права (не обґрунтував визначення періодів нарахування і виплати індексації по кожному відповідачу, не обґрунтував вихід за межі позовних вимог), через що оскаржуване рішення суду слід змінити в мотивувальній частині шляхом викладення дійсних мотивів задоволення позовних вимог.
В решті рішення суду прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків прийнятого судом рішення, а тому підстави для його скасування чи зміни у цій частині є відсутніми.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відповідно до ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта Луцький прикордонний загін.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ст.310, ч.2 ст.313, п.2 ч.1 ст.315, п.4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2 ) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби задовольнити частково.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04.09.2020р. в адміністративній справі № 140/6163/20 змінити в частині мотивів задоволення позову ОСОБА_1 , виклавши такі в мотивувальній частині постанови апеляційного суду.
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина 9971) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку лише у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	В. З. Улицький 	
 	 	С. М. Кузьмич  	
Дата складення повного тексту судового рішення: 19.05.2021р.