ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/267/21 Справа № 705/977/21 Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП	Головуючий у І інстанції Білик О. В.   Доповідач в апеляційній інстанції Биба Ю. В.	

 	 	

 	 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2021 р. м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Биба Ю.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника Пархети М.А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 – Пархети М.А. на постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 квітня 2021 року, якою 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП ,-
в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 493431 від 14.02.2021, ОСОБА_1 14.02.2021 о 02 год. 20 хв. в м.Умань по вул.Незалежності, 74, керував автомобілем «LEXUS ES 350», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, різкий запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5. ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП. 
Постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 квітня 2021 року визнано  ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 454,00 грн.
Не погодившись із оскаржуваною постановою, захисник ОСОБА_1 – Пархета М.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 квітня 2021 року, а провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. Одночасно захисником подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження даної постанови місцевого суду. 
Апелянт вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи та судом порушено норми матеріального та процесуального права. 
В апеляційній скарзі посилається на те, що з офіційного веб-сайту Верховної Ради України вбачається, що положеннями ст.130 КУпАП не передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або відмову від проходження огляду осіб, які керують транспортними засобами. Зміни до даної норми були внесені лише 16.02.2021, тоді як станом на 14.02.2021 (дата складання протоколу) зазначені посилання в даній нормі відсутні.
Зазначає, що працівниками поліції було порушено порядок зупинення транспортного засобу та огляду на стан сп`яніння, оскільки його зупинка не входить до переліку, визначеного ст.35 ЗУ «Про національну поліцію», а тому протокол є недопустимим доказом вини апелянта.
Вказує, що згідно Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення Газоаналізатор «Drager Аlcotest 6810» не містить оцінки відповідності та державної реєстрації. Між тим, відповідно до наказу МОЗ України від 10.02.2010 № 95, строк дії свідоцтва зазначеного приладу про державну реєстрацію № 7261/2007 від 10.02.2010, вичерпаний 10.02.2015. Саме на такому пристрої було запропоновано прийти тест відповідно до матеріалів справи. 
Одночасно зазначає, що судом відмовлено у задоволенні клопотання про виклик свідків.
В апеляційній скарзі захисник посилається на те, що матеріали справи не містять доказів відсторонення водія від керування транспортним засобом та не було вилучено посвідчення водія.
Перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, заслухавши думки ОСОБА_1 та його захисника Пархети М.А. про задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної постанови з зазначених в ній підстав, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 КУпАП. 
Як вбачається з матеріалів справи, копію оскаржуваної постанови захисником ОСОБА_1 – Пархетою М.А. отримано в місцевому суді 19.05.2021, тоді як апеляційна скарга ним подана до суду першої інстанції 28.05.2021, з чого слідує, що апелянтом не пропущений строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду.
Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Відповідно до ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався.
Так, відповідно до ст.251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом закону, протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчують подію адміністративного правопорушення і, відповідно до ст.251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адміністративне правопорушення складається відповідно до ст.ст. 254-256 КУпАП.
Висновки судді про доведеність вини та наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які містяться в матеріалах справи і сумнівів щодо їх обґрунтованості не викликають. 
Незважаючи на позицію захисника ОСОБА_1 – Пархети М.А. про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, його вина підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами, зокрема даними:
- протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 493431 від 14.02.2021, складеного інспектором ВРПП Уманського РУП в Черкаській області Медведчук М.В. про те, що ОСОБА_1 14.02.2021 о 02 год. 20 хв. в м.Умань по вул.Незалежності, 74, керував автомобілем «LEXUS ES 350», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, різкий запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5. ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП;
- акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого, огляд проведений у зв`язку з виявленими у ОСОБА_1 ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, нечітке мовлення, нестійка хода та який відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння;
- висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 1232 від 14.02.2021 КНП «Уманська міська лікарня», відповідно висновку огляду якого, ОСОБА_1 відмовився від проходження обстеження на стан сп`яніння. 
Наведені обставини свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та обґрунтованість його притягнення до адміністративної відповідальності. 
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що працівниками поліції було порушено порядок зупинення транспортного засобу та огляду на стан сп`яніння, оскільки зупинка ОСОБА_1 не входить до переліку, визначеного ст.35 ЗУ «Про національну поліцію», а тому протокол є недопустимим доказом вини апелянта.
Вважаю зазначені доводи апелянта неприйнятними, оскільки ним не надано доказі на підтвердження зазначених доводів та відповідно, оскарження неправомірних, на його думку, дій працівників поліції, як того вимагає ст.267 КУпАП. 
Крім того, відповідно до вимог ч.2 ст.256 КУпАП ОСОБА_1 мав право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення, який зазначеними правами не скористався, відмовившись надавати будь-які пояснення, відповідно до ст.63 Конституції України, що вбачається безпосередньо зі змісту самого протоколу. 
В апеляційній скарзі сторона захисту посилається на те, що з офіційного веб-сайту Верховної Ради України вбачається, що положеннями ст.130 КУпАП не передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або відмову від проходження огляду осіб, які керують транспортними засобами. Зміни до даної норми були внесені лише 16.02.2021, тоді як станом на 14.02.2021 (дата складання протоколу) зазначені посилання в даній нормі відсутні.
В свою чергу вважаю за необхідне зазначити, що до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року, тобто до 01 липня 2020 року, КУпАП передбачав адміністративну відповідальність, зокрема за керування транспортним засобом в стані сп`яніння, та відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження огляду на стан сп`яніння.
Після набрання чинності зазначеного вище закону, тобто з 01 липня 2020 року, відповідальність, зокрема за керування транспортним засобом в стані сп`яніння, відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження огляду на стан сп`яніння, виключено з ч.1 ст.130 КУпАП та закріплено у ст.286-1 Кримінального кодексу України «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».
Разом з тим, Законом України від 17 червня 2020 року № 720-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав законної сили 03 липня 2020 року, внесені нові зміни до Закону № 2617-VIIІ, а саме, згідно з вимогами пункту 117 Розділу І Закону № 720-IX: у пункті 1 Розділу І Закону № 2617-VIIІ виключено підпункт 4, який запровадивши нову редакцію ст.130 КУпАП виключав адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами у стані сп`яніння - відтак відновлена адміністративна відповідальність за ці дії; у пункті 2 Розділу І Закону № 2617-VIIІ виключено підпункт 171, який доповнивши КК України ст.286-1 криміналізував відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані сп`яніння - відтак відбулася декриміналізація цих дій.
Однак, відповідно до ч.1 ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Зазначені положення кореспондуються з положеннями частини другої ст.58 Конституції України, згідно з якою ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Підстава для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачена п.6 ч.1 ст.247 КУпАП, відсутня. Згідно з цим пунктом провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність. В цьому пункті йдеться про випадки скасування акта, яким встановлена адміністративна відповідальність, натомість у результаті внесення змін до ст.130 КУпАП юридична відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або інші дії, виключені зі ст.130 КУпАП, була не скасована, а навпаки посилена.
За таких обставин доводи апелянта є неспроможними, та не підлягають до задоволення.
В своїй апеляційній скарзі захисник Пархета М.А. також посилався на те, що згідно Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення Газоаналізатор «Drager Аlcotest 6810» не містить оцінки відповідності та державної реєстрації. Між тим, відповідно до наказу МОЗ України від 10.02.2010 № 95, строк дії свідоцтва зазначеного приладу про державну реєстрацію № 7261/2007 від 10.02.2010, вичерпаний 10.02.2015. Саме на такому пристрої було запропоновано прийти тест відповідно до матеріалів справи. 
Вважаю зазначені доводи неприйнятними, так як апелянтом на їх підтвердження не надано жодного доказу, який би підтверджував факт неможливості використання вказаного приладу.
Крім того, Міністерство охорони здоров`я України своїми листами неодноразово роз`яснювало, що строк дії свідоцтв про державну реєстрацію, зокрема, «Приладу електродіагностичного Alcotest 6810 виробництва DragerSafeti AG& Co, KGaA(Germany» (наказ МОЗ України від 10.022010 № 95) вичерпано 10.02.2015.
Разом з тим у даному листі інформувалося, що використання виробів «Alcotest», виробництва DragerSafeti AG& Co, KGaA(Germany, які були завезені та реалізовані на території України, та введені у експлуатацію користувачем протягом терміну дії Свідоцтва про державну реєстрацію є можливим за умов додержання вимог щодо повірки (калібрування) та інших нормативних документів, що підтверджують вірність результатів вимірювання. 
З врахуванням вимог ст.272 КУпАП, не підлягають до задоволення доводи апелянта про те, що судом відмовлено у задоволенні клопотання про виклик свідків.
В свою чергу, згідно ст.272 КУпАП як свідок у справі про адміністративне правопорушення може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню по даній справі. 
З аналізу даної норми слідує, що виклик свідків є правом суду, а не його обов`язком. Тоді як із наявних у матеріалах справи пояснень свідків вбачається, що вони містять всю необхідну для суду інформацію, яка підлягала встановленню по даній справі. 
Доводи апелянта про те, що матеріали справи не містять доказів відсторонення водія від керування транспортним засобом та не було вилучено посвідчення водія, не є самостійною підставою для скасування законного рішення суду першої інстанції та не спростовують дій водія ОСОБА_1 , який відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
Крім того, судом апеляційної інстанції під час розгляду справи досліджено наявний у матеріалах справи відеозапис із відеореєстратора поліцейського, який підтверджує обставини викладені в протоколі про адміністративне порушення. 
Враховуючи вищевикладене, неспроможними є доводи сторони захисту, що висновки суду не відповідають обставинам справи та судом порушено норми матеріального та процесуального права, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги. Тоді як дослідивши наявні у матеріалах справи докази і оцінивши їх з точки зору належності, допустимості та достовірності в їх сукупності, вважаю винуватість ОСОБА_1 доведена.
Накладення судом першої інстанції адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, відповідає санкції ч.1 ст.130 КУпАП, вимогам ст.ст.33,34 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП є співрозмірним скоєному адміністративному правопорушенню, особі правопорушника та не містить його альтернативних видів.
З огляду на викладене, вважаю, що постанова Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 квітня 2020 року щодо  ОСОБА_1  є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування, та закриття провадження, як того просить захисник  ОСОБА_1  – Пархета М.А., - відсутні. 
Керуючись ст.294 КУпАП, суддя, - 

п о с т а н о в и в:

Постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 квітня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, – залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – Пархети М.А. – без задоволення. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.В. Биба