ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

11 травня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 729/1219/20
Головуючий у першій інстанції - Демченко Л. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/740/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
                           головуючого-судді: Онищенко О.І.
                           суддів:  Губар В.С.,Скрипка А.А.,      
Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»
Відповідач: ОСОБА_1 
Особа, яка подала апеляційну скаргу: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» 
Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на  рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 17 лютого 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ( ОСОБА_2 ), ухвалене у м. Бобровиця.
                                 В С Т А Н О В И В:
У грудні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом та просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.10.2010 року у 14144,88 грн, яка складається з заборгованості : за кредитом - 9234,12 грн; за простроченими відсотками - 4278,56 грн; за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України - 632,20 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн. Свої вимоги банк мотивував тим, що між сторонами був укладений кредитний договір № б/н від 19.10.2010 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит  у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконує належним чином, у добровільному порядку заборгованість не сплачує, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути суму заборгованості з відповідача. 
Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 17 лютого 2021 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом в  розмірі 9234.12 грн та  в повернення судового збору  1372,24 грн.
Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд вважає, що в даному випадку позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції врахував,  що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення прострочених відсотків не ґрунтуються на договорі та належних доказах його укладення на зазначених у позові умовах, а тому не підлягають задоволенню.  Також суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення суми прострочених відсотків, оскільки право вимоги банку на нарахування сум передбачених ст. 625 ЦПК України ще не настало.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати зазначене рішення суду в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків та задовольнити вимоги банку у цій частині, в іншій частині рішення залишити без змін. АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що  відповідач підписуючи анкету-заяву та користуючись кредитними коштами, а також здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою договору та його умовами. Так, за кредитним договором б/н від 19.10.2010 року , ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 9000 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2.5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Саме такі умови договору погоджені сторонами на підставі підписаної ОСОБА_1 особисто довідки про умови кредитування та відображені у виписці по особовому рахунку, відкритому банком для обслуговування наданого ОСОБА_1 кредиту, яким судом першої інстанції не надано належної оцінки.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов. 
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків, то відповідно рішення суду переглядається апеляційним судом тільки в цій частині.
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону частково не відповідає судове рішення суду першої інстанції.
По справі встановлено, що 19.10.2010  року ОСОБА_1 підписано анкету-заяву для отримання кредиту ( кредитної картки), відповідно до якої відповідач отримав кредитну картку « Універсальна, 55 днів пільгового періоду», з встановленим кредитним лімітом  1000 грн ( а.с.13) та з базовою відсотковою ставкою за кредитом у розмірі 2.5%.( а.с. 16 ) Отримання карток особисто ОСОБА_1 підтверджено скріншотами з програмного комплексу з фотофіксацією карток.( а.с.139-152 )
Виходячи з приписів ч. 2 ст.80, ч.7 ст.81 ЦПК України з метою встановлення обставин справи та достатності доказів, суд апеляційної інстанції приймає в якості належних доказів, докази, які були надані позивачем на вимогу суду :  скріншоти з програмного комплексу на підтвердження отримання кредитних карток ОСОБА_1 
04.10.2010 року ОСОБА_1   підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна,  55 днів пільгового періоду»  (а.с. 16). 
Заперечень щодо не підписання зазначеної анкети та не отримання коштів від позивача від відповідача не надходило і матеріали справи таких доказів не містять. У заяві від 17.02.2021 року ОСОБА_1 визнає позовні вимоги банку в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту. ( а.с. 82)
ОСОБА_1 надавались у користування кредитні картки № НОМЕР_1 строком дії до жовтня  2014 року, № НОМЕР_2 строком дії до жовтня 2014 року, № НОМЕР_3 строком дії до лютого 2016 року, № НОМЕР_4 строком дії до лютого 2016 року, № НОМЕР_5 строком дії до квітня 2017 року, № НОМЕР_6 строком дії до липня 2017 року, № НОМЕР_7 строком дії до  серпня 2017 року, № НОМЕР_8 строком дії до  жовтня 2022 року. ( а.с. 14)
Станом на 27.10.2020 року АТ КБ «ПриватБанк» нарахував заборгованість у розмірі 14144,88 грн, яка складається з заборгованості : за кредитом - 9234,12 грн; за простроченими відсотками - 4278,56 грн; за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України - 632,20 грн ( а.с. 5-12)
З виписки по рахунку вбачається, що відповідач знімав з картки кошти та поповнював картку в період з 04.11.2010 року по 02.08.2019 року.( а.с.39-58)
Останній платіж ОСОБА_1 було здійснено 02.08.2019 року в розмірі 4 грн шляхом переказу зі своєї картки НОМЕР_9 через додаток Приват 24, особисте поповнення в терміналі самообслуговування в м. Києві бульвар Дружби народів 25 на суму 8 грн було здійснено 26.02.2019 року . ( а.с. 39-58)
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками та відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 19.10.2010 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини договору.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»  та витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови.
При цьому, матеріали справи  містять підтвердження, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, оскільки відповідачем підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки « Універсальна, 55 днів пільгового періоду». В той же час матеріали справи не містять заперечень відповідача щодо не підписання анкети-заяви та довідки про умови кредитування з використанням кредитки « Універсальна, 55 днів пільгового періоду».
Крім того, в підписаній анкеті-заяві від 19.10.2010 року ОСОБА_1 зобов`язувався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приват Банку www.privatbank. ua. ( а.с. 16)
Таким чином висновок суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що приєднаний до матеріалів справи витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку є саме тим, з яким був ознайомлений відповідач, не є таким, що відповідає наявним у матеріалах справи доказам.
Однак, за умовами договору від 19.10.2010 року сторони погодили надання банком кредитних коштів на умовах сплати відсотків у розмірі 2,5% на місяць на  залишок заборгованості.
      Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов`язки виникають у кожного контрагента.
За приписами ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної  інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.
Суд першої інстанції в своєму рішенні прийшов до висновку про стягнення фактично отриманих від АТ КБ «ПриватБанку» коштів ОСОБА_1 в якості позики в розмірі 9234.12 грн, поклавши в основу судового рішення розрахунок заборгованості, який був наданий позивачем. Даний розрахунок проведений банком  з урахуванням Умов та правил надання банківських послуг, в тому числі і щодо черговості зарахування коштів, внесених позичальником на погашення заборгованості, та з урахуванням відсоткових ставок, не погоджених між сторонами, а тому не може бути покладений в основу визначення суми заборгованості по кредиту. 
Чернігівським апеляційним судом було витребувано від АТ КБ «ПриватБанк» розрахунок заборгованості по кредитному договору № б/н від 19.10.2010 року з урахуванням відсоткової ставки, передбаченої умовами укладеного між сторонами кредитного договору, а саме 30 % річних. 
Виходячи з приписів ч. 2 ст.80, ч.7 ст.81 ЦПК України з метою встановлення обставин справи та достатності доказів, суд апеляційної інстанції приймає поданий до апеляційного суду в якості належного доказу зазначений вище розрахунок заборгованості по кредитному договору, укладеному між позивачем та відповідачем 19.10.2010 року, та кладе його в основу визначення суми заборгованості.
Так, станом на 27.10.2020 року загальна сума заборгованості по кредитному договору, укладеному між позивачем та відповідачем, становить 6533,98 грн, з них заборгованість по тілу кредиту 4377,98  грн, прострочених відсотках 2155,48 грн, 
Укладений між сторонами кредитний договір від 19.10.2010 року у вигляді заяви-анкети не містить кінцевого строку повернення усього кредиту (користування ним).
Тому, відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якою передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Отже, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
При цьому, оскільки кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів не було встановлено у анкеті-заяві, тому саме з часу звернення банку з вимогою про повернення коштів у відповідача виникає обов`язок щодо виконання грошового зобов`язання.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).
Доказів направлення відповідачеві вимог із встановленим строком виконання зобов`язань матеріали справи не містять.
Тому у цій справі вимогою про виконання боржником обов`язку є позовна заява, а відтак, підстави для нарахування відсотків, які передбачені ст. 625 ЦК України на суму всього отриманого кредиту відсутні, оскільки на час звернення з позовом прострочення виконання грошового зобов`язання відсутнє. Як і відсутнє право банку нараховувати відсотки за прострочення виконання зобов`язнання у збільшеному розмірі.
Таким чином, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог банку про стягнення відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України , оскільки право вимоги банку передбачене на нарахування сум передбачених ст. 625 ЦПК України ще не настало.
Крім того, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що при наданні нового розрахунку кредитної заборгованості до суду апеляційної інстанції, відповідачем не зазначено заборгованості відсотків, які передбачені ст. 625 ЦК України. 
Отже, загальна сума заборгованості, з урахуванням заборгованості по тілу кредиту та відсотках, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за кредитним договором, укладеним між ними 19.10.2010 року, становить 6533,98 грн, з них заборгованість по тілу кредиту 4377,98  грн, прострочених відсотках 2155,48 грн.  
Таким чином, апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Як вбачається з позовної заяви, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 кредитну заборгованість у розмірі 14144,88 грн. Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі  6533,98  грн, тобто позовні вимоги задоволено на 46,19 %.  При зверненні до суду з позовом банком сплачено 2102 грн судового збору (а.с.1). У зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 970,91  грн судового збору за розгляд справи судом першої інстанції (2102 грн х 46,19%). 
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просило скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні процентів, тобто фактично оспорювана сума становить 4910,76 грн. Судом апеляційної інстанції стягнуто заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 2155,48 грн, що становить 44% від оспорюваної суми. За подання апеляційної скарги позивачем сплачено 3153 грн (а.с.95). Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1387,32 грн (3153 грн х 44%) судового збору за апеляційний розгляд справи.
Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -                                   
                                     П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 17 лютого 2021 року скасувати.
Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_10 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (зареєстроване місце знаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д; код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором б/н від 19.10.2010 року у розмірі 6533,98 грн з них заборгованість по тілу кредиту 4377,98  грн, прострочених відсотках 2155,48 грн, у відшкодування судових витрат за розгляд справи судом першої інстанції 970,91 грн, у відшкодування судових витрат за розгляд справи апеляційним судом 1387,32 грн. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але  може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий:                                                             Судді: