ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року

м. Харків

справа № 640/16936/18

провадження № 22-ц/818/159/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Кругової С.С.., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Сізонової О.О. 

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест»,

треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щелков Денис Михайлович, Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест», треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щелков Денис Михайлович, Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень.
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 25 листопада 2019 року у складі судді Губської Я.В.,-
в с т а н о в и в:
       У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест», у якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу від 29 серпня 2018 року, укладений між ТОВ «ФК «Алькор Інвест» та   ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д. М. за реєстраційним номером 558; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 42755780 від 29 серпня 2018 року, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д. М. на підставі зазначеного договору купівлі-продажу від 29 серпня 2018 року.
       Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21 березня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
       Постановою Харківського апеляційного суду від 13 серпня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 березня 2019 року - залишено без змін.
       26 серпня 2019 року ОСОБА_1 подано касаційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Харкова від 21.03.2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 13.08.2019 року.
       Ухвалою Верховного Суду від 07 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано її матеріали з Київського районного суду м. Харкова.
       Одночасно з цим, 05 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про перегляд рішення Київського районного суду м. Харкова за нововиявленими обставинами. 
       Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2019 року у задоволенні заяви відмовлено. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції нор матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2019 року та постановити нове рішення про задоволення заяви про перегляд за ново виявленими обставинами рішення Київського районного суду м. Харкова від 21.03.2019 року, ухваливши нове рішення про задоволення позовних вимог. 
Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що недійсність іпотечного договору № 014/02-1/2454/1-05 від 03.10.2005 є істотною обставиною для справи про недійсність договору купівлі-продажу квартири, відчуженої без участі власника квартири на підставі іпотечного договору.
       Відзиву на апеляційні скарги не надано.
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Відмовляючи у скасуванні рішення за нововиявленими обставинами, суд виходив з того,  що  ОСОБА_1  підставою позовних вимог зазначала ту обставину, що обтяження квартири іпотекою не зареєстровано в реєстрі, іпотечних договорів саме позивач  ОСОБА_1  не укладала, судове рішення про звернення стягнення на майно позивача  ОСОБА_1   скасоване 12.04.2018 року, процедура позасудового врегулювання не дотримана ТОВ «ФК Алькор Інвест», відчуження квартири здійснено всупереч вимогам мораторію. Такої підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, як недійсність іпотечного договору позивачкою не зазначалось, у зв`язку з чим суд при перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами не вважав за можливе  виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається та розглядати інші вимоги або інші підстави позову. 
       Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Відповідно до ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.
Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 
1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 
2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 
3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 
1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 
2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.
Для визначених нововиявлених обставин необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі (зокрема, шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Обставини, які є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.
Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).
Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).
       Судовим розглядом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 03 жовтня 2005 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладений кредитний договір № 014/02-1/2454-05 про видачу кредиту на суму 48 560 доларів США.
       В рахунок забезпечення зобов`язання за кредитним договором 03 жовтня 2005 року між ОСОБА_3 та Банком укладений іпотечний договір № 014/02-1/2454/1-05, відповідно до умов якого банк набув статусу іпотекодержателя майнових прав на квартиру за будівельним номером АДРЕСА_1 , будівництво якої не завершене і яка в майбутньому стане власністю іпотекодавця.
       Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2015 року у справі № 640/9889/14-ц позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено та в рахунок погашення боргу за кредитним договором за № 014/02-1/2454-05 від 03 жовтня 2005 року в розмірі 985 328,68 грн звернуто стягнення на іпотечне нерухоме майно ОСОБА_3   на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», а саме: на квартиру  АДРЕСА_2 надано ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» право на продаж зазначеного предмета іпотеки, що належить ОСОБА_3 , будь-якій особі-покупцеві.
       09 жовтня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладений договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_3 передала в дар ОСОБА_1 квартиру  АДРЕСА_2 .
       ТОВ «ФК «Алькор Інвест» відповідно до договору відступлення права вимоги від 23 січня 2018 року набуло статусу кредитора за кредитним договором № 014/02-1/2454-05 та іпотекодержателя за іпотечним договором 014/02-1/2454/1-05.
       29 серпня 2018 року між ТОВ «ФК «Алькор Інвест» та ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого ТОВ «ФК «Алькор Інвест» відчужило на користь ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 .
       Постановою Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 640/685/17 (провадження № 61-27861св18) іпотечний договір № 014/02- 1/2454/1-05 від 03 жовтня 2005 року укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» визнано недійсним.
       Постановою Верховного Суду від 16 вересня 2020 року рішення Київського районного суду м. Харкові від 21 березня 2019 року, щодо якого позивачем подано заяву про перегляд за нововиявленими обставинами - скасовано, дану справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Тобто, матеріали справи свідчать про те, що на момент постановлення оскаржуваної ухвали Київського районного суду міста Харкова від 25 листопада 2019 року рішення суду, яке просить переглянути ОСОБА_1 за нововиявленими обставинами, було чинним.
       Станом на час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 , розгляд справи за її позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , скасування рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень, після скасування рішення судом касаційної інстанції, не закінчений.
Згідно ч.ч.3, 4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до статей 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
В обґрунтування заяви ОСОБА_1  зазначила, що у вересні 2018 року вона звернулась з позовом до суду з вимогами про визнання недійсним договору купівлі-продажу належної їй квартири АДРЕСА_3 , укладеним 29 серпня 2018 р. між ТОВ «ФК «Алькор Інвест» (продавця) та ОСОБА_2  (покупець), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Л.М., на підставі укладеного договору рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень за №42755780 від 29 серпня 2018 року, за яким право власності позивача на спірну квартиру було скасовано та зареєстровано за новим власником - ОСОБА_2 .        Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21 березня 2019 року було відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі- продажу квартири позивача. Також, вказувала, що під час розгляду даної справи було залучено до матеріалів справи копію ухвали ВССУ від 05.07.2017 про відкриття касаційного провадження по справі про визнання недійсним договору іпотеки і станом на теперішній час постановою Верховного Суду від 21.08.2019 рішення апеляційного суду Харківської області від 07.06.2017 скасовано та залишено без зміни рішення суду першої інстанції від 03.04.2017 року, яким договір іпотеки визнано недійсним.
       Зазначала, що недійсність іпотечного договору від 03.10.2005 є істотною обставиною для справи про недійсність договору купівлі-продажу квартири, відчуженої без участі власника квартири на підставі іпотечного договору, у зв`язку з чим просить рішення суду від 21.03.2019 переглянути за нововиявленими обставинами та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Втім зазначені позивачем обставини не є нововиявленими, не спростовують факти, покладені в основу судового рішення, не впливають на висновок суду, оскільки позов було заявлено з інших підстав. 
Тобто, доводи позивача в заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами свідчать про її незгоду з судовим рішенням, що не є підставою для його перегляду за нововиявленими обставинами.
Фактично даний висновок є новим доказом. 
Звертаючись з позовом до суду про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 29.08.2018 року   ОСОБА_1 зазначала підставою позовних вимог те, що обтяження квартири іпотекою не зареєстровано в реєстрі, іпотечних договорів саме позивач не укладала, судове рішення про звернення стягнення на майно позивача скасоване 12.04.2018, процедура позасудового врегулювання не дотримана ТОВ «ФК Алькор Інвест», відчуження квартири здійснено всупереч вимогам мораторію.
Таких підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, як недійсність іпотечного договору позивачкою не зазначалось.
Відповідно до ч.5 ст. 423 ЦПК України при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається та розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
Отже, нововиявленою обставиною може бути визнана лише та обставина, яка існувала в об`єктивній дійсності на момент ухвалення рішення суду. Не можуть бути визнані нововиявленими нові, тобто такі, що виникли чи змінилися після постановлення рішення обставини. Обставини, які виникли пізніше, є такими, що не могли бути враховані судом при розгляді справи, а тому є підставою для нового звернення до суду.
Суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 , не є нововиявленими обставинами у розумінні вимог ст. 423 ЦПК України, та не є підставою для перегляду судового рішення.
Натомість вона не позбавлена можливості звернутися з новим позовом до суду із зазначених підстав. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Суд апеляційної інстанції враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Так як апеляційна скарга залишається без задоволення, то судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України між сторонами не розподіляються.
       Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 25 листопада 2019 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:   О.В. Маміна 

Судді: С.С. Кругова

                                                                О.Ю. Тичкова

       Повне судове рішення складено 23 червня 2021 року.