П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
 25 червня 2021 року                                                                                             м. Київ
 
  Справа № 713/1206/18
  Провадження: № 22-ц/824/6892/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О., 
суддів Іванової І.В., Пікуль A.A.,
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 лютого 2020 року, ухвалене під головуванням судді Пінкевич Н.С.,
 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: адвокатське об`єднання «Ліга Справедливості», Товариство з обмеженою відповідальністю «Об`єднання адвокатів юристів «Ліга Справедливості», про стягнення заборгованості,
 
в с т а н о в и в:
 
У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між АО «Ліга Справедливості» та відповідачем ОСОБА_2 05 січня 2016 року був укладений договір про надання адвокатських послуг №05/01-16. За даним договором виконавець АО «Ліга Справедливості» зобов`язувався надати необхідні адвокатські послуги замовнику, а замовник ОСОБА_2 зобов`язався виплатити гонорар за надання адвокатських послуг. 25.01.2018 року між АО «Ліга Справедливості» та ТОВ «Об`єднання адвокатів юристів «Ліга Справедливості» був укладений договір №25-01-18/2767відступлення права вимоги до ОСОБА_2 за договором про надання адвокатських послуг №05/01-16. 20 квітня 2018 року вказане право вимоги було відступлено ТОВ «Об`єднання адвокатів юристів «Ліга Справедливості» на її, ОСОБА_1 , користь. Предметом укладеного між нею та ТОВ «Об`єднання адвокатів юристів «Ліга Справедливості» договору відступлення права вимоги №2767-02 є право вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_2 з виплати коштів відповідно до умов договору про надання адвокатських послуг №05/01-16 від 05 січня 2016 року та додатку №1 до договору, актів виконаних робіт на загальну суму 13750 грн з правом нарахування усіх можливих штрафних санкцій. Також зазначила, що 20 квітня 2018 року між нею та ОСОБА_3 укладено договір поруки №2761-02/20/04-18, відповідно до якого останній поручався за виконання ОСОБА_2 умов договору №05/01-16 від 05 січня 2016 року в межах суми 1000 грн.
Оскільки ОСОБА_2 умови договору не виконав, тому має сплатити на її, ОСОБА_1 , користь заборгованість в розмірі 44 683,13 грн, з яких: 13 750 грн основна заборогованість, 31 087,50 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання за період з 06 листопада 2017 року по 20 червня 2018 року, 845,63 грн - інфляційні втрати за період з листопада 2017 року по квітень 2018 року.Також на її, ОСОБА_1 , користь, підлягає стягненню солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість в розмірі 1000 грн.
Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 лютого 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.
Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що у випадку не надання доказів, суд першої інстанції, на її думку, мав би направити третій особі нагадування та відкласти розгляд справи для надання витребуваних доказів. Також судом першої інстанції не було постановлено ухвали в належному вигляді із направленням її копії стороні, оскільки, ураховуючи, що третя сторона не була присутня під час засідань, вона не могла знати про постановлення судом ухвали, яка занесена до протоколу судового засідання. Вказувала, що відповідач не заперечує договірні правовідносини з АО «Ліга Справедливості»,  а тому судом першої інстанції було порушено принцип змагальності. Зазначала, що нею було подано заяву про ухвалення заочного рішення лише на її користь, на ухвалення іншого рішення згоди вона не надавала, а тому, на її думку, суд першої інстанції мав би відкласти розгляд справи.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 26 березня  2021 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Ісупува К.О. в інтересах АО «Ліга Справедливості» підтримала апеляційну скаргу та зазначила, що АО «Ліга Справедливості» було виконано ухвалу про витребування доказів та направлено на адресу суду першої інстанції 26.11.2019 року відповідні докази, зокрема, належним чином завірених копій договору № 05/01-16 від 05.01.2016 року, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), документів, що підтверджують виконання роботи, договору про відступлення права вимоги, однак вказані документи відсутні в матеріалах справи. У зв`язку з чим АО «Ліга Справедливості» на адресу суду першої інстанції був направлений запит про надання інформації щодо відсутності в матеріалах справи вказаних документів.  Згідно відповіді Києво-Святошинського районного суду Київської області  на запит  щодо наявності вказаних документів в матеріалах справи, у суду немає технічної можливості надати запитувану інформацію. Через втрату  судом вказаних документів, на її думку, судом було ухвалено неправосудне рішення про відмову в позові. За наведених обставин вказані документи подаються до суду апеляційної інстанції.
За правилом частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України та частини 1 статті 369 ЦПК України.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 20 квітня 2018 року між ТОВ «Об`єднання адвокатів юристів «Ліга Справедливості» та ОСОБА_1 був укладений договір відступлення права вимоги №2767-30. Предметом даного договору є відступлення кредитором на користь нового кредитора частини права вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_2 з виплати коштів відповідно до умов договору про надання адвокатських послуг №05/01-16 від 05 січня 2016 року та додатку №1 до договору, що були укладені між ОСОБА_2 та АО «Ліга Справедливості», а саме частини права вимоги щодо сплати першої частини гонорару за надані послуги АО «Ліга Справедливості» та фактично виконані дії, відповідно до умов договору про надання адвокатських послуг №05/01-16 від 05 січня 2016 року, за результатами виконання якого було виготовлено акт здачі прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000819 від 26.10.2017, №ОУ-0000823 від 27.10.2017, №ОУ-0000824 від 27.10.2017, №ОУ-0000825 від 27.10.2017, на загальну суму 13 750 грн., з правом нарахування всіх штрафних санкцій, передбачених договором та/або законом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що  позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження наявності правовідносин між відповідачем ОСОБА_2 та АО «Ліга Справедливості», а також доказів щодо наявності заборгованості відповідача за договором про надання адвокатських послуг №05/01-16 від 05 січня 2016 року.
Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить за наступного.
Згідно зі статтею 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
У ч. 1 статті 903 ЦК України визначено що, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорар), порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за надані послуги, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором.
Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Однак, ОСОБА_1 , звертаючись до суду із вказаним позовом, не надала суду жодних доказів на підтвердження наявності правовідносин між відповідачем ОСОБА_2 та АО «Ліга Справедливості» та наявності у ОСОБА_2 заборгованості за договором про надання адвокатських послуг №05/01-16 від 05 січня 2016 року. 
З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 в обґрунтування заявлених позовних вимог заявляла клопотання про витребування в АО «Ліга Справедливості»  доказів, зокрема, належним чином завірених копій договору № 05/01-16 від 05.01.2016 року, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), документів, що підтверджують виконання роботи, договору про відступлення права вимоги (т. 1 а.с. 81-83).
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 червня 2019 року, що занесена до протоколу судового засідання,  задоволено клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів, зобов`язано представника третьої особи АО «Ліга Справедливості» надати суду витребувані документи, розгляд справи відкладено на 01 жовтня 2019 року (т. 1 а.с. 187).
Вказана ухвала постановлена судом першої інстанції за участі представника позивача та представника третьої  особи АО «Ліга Справедливості».
14 листопада 2019 року за участю представника позивача ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області закрито підготовче судове засідання, справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 27 лютого 2020 року (т. 1 а.с. 222).
27 лютого 2020 року адвокатом Величком В.П.  в інтересах ОСОБА_1 подано  до суду заяву про ухвалення рішення у його відсутність. У вказаній заяві представник позивачки підтримав позов у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (т. 1 а.с. 227).
27 лютого 2020 року судом першої інстанції ухвалено заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, оскільки ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 червня 2019 року про витребування доказів АО «Ліга Справедливості» залишилась не виконаною.
Згідно ч. 10 ст. 84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.
Аналіз наведеної норми свідчить про те, що чинний ЦПК України не зобов`язує суд відкладати розгляд справи у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом. При цьому, здійснення розгляду справи за наявними в ній доказами є правом суду.
Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Отже, законодавець встановлює різні наслідки неявки учасників справи у судове засідання та передбачає термін «заочний» лише у випадках розгляду справи за відсутності виключно відповідача і тільки у встановлених ЦПК України випадках.
Питання про заочний розгляд справи виникає у разі неявки відповідача в судове засідання, а явка чи неявка в судове засідання позивача, який подав клопотання про розгляд справи у його відсутність та не заперечував проти заочного розгляду справи, не впливає на наявність умов проведення заочного розгляду справи.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає неприйнятними  доводи скаржниці про порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо заочного розгляду справи та ухвалення рішення про відмову у позові,  незважаючи на наявну в матеріалах заяву ОСОБА_1 про ухвалення заочного рішення лише на її користь.
Також безпідставними є посилання скаржниці на те, що третя сторона не була присутня під час засідань, а тому не могла знати про постановлення ухвали про витребування доказів, оскільки, як зазначено вище та підтверджується протоколом судового засідання, ухвала суду першої інстанції про витребування доказів була постановлена  за участю представника третьої  особи АО «Ліга Справедливості» - Семенюка С.В (т. 1 а.с. 184, 187).
Вирішуючи питання щодо прийняття нових письмових доказів на стадії апеляційного перегляду справи, зокрема, копій договору № 05/01-16 від 05.01.2016 року про надання адвокатських послуг, що укладений АО «Ліга Справедливості» між ОСОБА_2 , актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), документів, що підтверджують виконання роботи, договору про відступлення права вимоги, які долучені до письмових пояснень Ісупувої К.О. в інтересах АО «Ліга Справедливості», колегія суддів виходить з наступного.
Згідно ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Із долученої до письмових пояснень копії супровідного листа про направлення до Києво-Святошинського районного суду Київської області доказів на виконання ухвали суду убачається, що такий лист датований 25 вересня 2019 року. В той же час, з копії фіскального чека, який наданий на підтвердження факту направлення таких документів, убачається, що поштове відправлення було зареєстроване в ПАТ «Укрпошта» лише 26 листопада 2019 року, тобто, через місяць. При цьому, будь-яких інших доказів, які б свідчили, що саме вказані документи були відправлені за фіскальним чеком 26 листопада 2019 року суду не надано. Слід відмітити і те, що про постановлення судом ухвали про витребування доказів АО «Ліга Справедливості» було відомо ще у червні 2019 року.
Ураховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що АО «Ліга Справедливості» не доведено належними та достовірними доказами факту виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 червня 2019 року про витребування доказів, та, відповідно, факту втрати судом першої інстанції таких документів, а тому відмовляє у прийнятті письмових доказів на стадії апеляційного перегляду справи, зокрема, копій договору № 05/01-16 від 05.01.2016 року про надання адвокатських послуг, що укладений АО «Ліга Справедливості» між ОСОБА_2 , актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), документів, що підтверджують виконання роботи, договору про відступлення права вимоги.
Окрім того, слід відмітити, що  згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 статті 517 ЦК України, яка визначає докази прав нового кредитора у зобов`язані, встановлено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права.
Позивачем у підтвердження права вимоги суду першої інстанції надано тільки копія договору відступлення права вимоги № 2767-03 від 20 квітня 2018 року, та у клопотанні про витребування доказів зазначено, що у наданні інших документів, які підтверджують наявність боргу відповідача, було відмовлено, так як вони містять персональні дані боржника.
Отже, позивачу не були передані документи, які засвідчують права, які їй передаються, тобто, сторонами договору не дотримано вимог ч. 1 ст. 517 ЦК України.
Пунктом 2.2. договору відступлення права вимоги 2767-03 від 20 квітня 2018 року сторони визначили, що з моменту відступлення права вимоги новий кредитор заміняє кредитора у всіх правовідносинах, які склалися між кредитором і боржником, у межах даної суми заборгованості боржника, яка може бути стягнута відповідно до норм чинного законодавства, та має право вимагати повернення цих коштів від боржника.
Згідно пункту 2.3. зазначеного договору плата за здійснення відступлення права вимоги за цим договором становить 89% від суми основного зобов`язання боржника, а саме в розмірі 12 237,50 грн.
Плата за відступлення права вимоги за цим договором складається з трьох частин та здійснюється наступним чином: а) новий кредитором сплачує на користь кредитора 0,8% від ціни договору протягом двадцяти шести днів від дня підписання цього договору; б) новий кредитор сплачує на користь кредитора 8% від ціни договору протягом ста двадцяти п`яти днів від дня підписання цього договору; в) решту відсотків від ціни договору новий кредитор сплачує на користь кредитора протягом восьми днів з дня отримання від боржника коштів, але не пізніше ніж через вісім років з дня укладення цього договору (пункт 2.4).
Позивачем суду першої інстанції не було надано доказів перерахування суми фінансування за відступлення права вимоги, визначені пунктами «а» та «б» пункту 2.4. договору.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що позивачем не було належним чином доведено і факт виникнення у неї права вимоги, що відступається за укладеним договором.
Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом у справі 2-768/11.
Щодо посилань ОСОБА_4 на те, що відповідачем не заперечується факт договірних правовідносин з АО «Ліга Справедливості», колегія суддів відмічає, що згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Заяв про визнання ОСОБА_5 заявлених ОСОБА_1 позовних вимог матеріали справи не містять, при цьому, відсутність заперечень відповідача проти позовних вимог, не позбавляє позивача обов`язку надати докази у підтвердження своїх позовних вимог.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що висновки суду першої інстанції про відмову у позові у зв`язку з недоведеністю позивачем заявлених позовних вимог є правильними.
Судпершої інстанції  забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих доказів, рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.  Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків  суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування судового рішення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За наведених підстав, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 лютого 2020 року залишенню без змін.
 
Керуючись  ст.ст. 369, 374, 375, 382, 384  ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.   

Головуючий                                                                                         Т.О. Невідома

Судді                                                                                                     І.В. Іванова

       А.А. Пікуль