ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

24 травня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 740/4524/20
Головуючий у першій інстанції - Ковальова Т. Г.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/614/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Бечка Є.М.,
суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 лютого 2021 року у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину, 
дата складання повного тексту рішення 08 лютого 2021 року, місце його ухвалення -м. Ніжин,

                                    В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь половину додаткових витрат, понесених на оплату навчання в інституті Гете їхньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 12 115 грн.
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний 21.11.2017 рішенням Подільського районного суду м.Києва. Від шлюбу мають дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. З відповідача на її користь стягуються аліменти згідно судового наказу. Зазначає, що між нею та відповідачем було погоджено розподіл додаткових витрат на розвиток дочки, а саме зайняття німецькою мовою в інституті Гете . Відповідач припинив підтримувати відносини щодо участі у вихованні дитини фінансово, вона несе ці витрати одноособово.
Загальна сума витрат на розвиток здібностей за навчання в інституті Гете , половину яких відповідач відмовляється добровільно компенсувати, складає 24230,00 грн, тому половина витрат в сумі 12 115 грн згідно ст.185 СК України підлягає стягненню з відповідача.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 лютого 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на неповнолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 12 115 грн та 3200 грн витрат на правничу допомогу, а всього стягнуто з нього 15 315 грн. Також стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 840 грн 80 коп. судового збору.
Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що у батьків рівні обов`язки перед їхньою спільною дитиною щодо її розвитку і навчання, яке є платним, у зв`язку із чим суд вважав справедливим стягнути з відповідача на користь позивача 1/2 частину оплати за навчання його дочки ОСОБА_4 .

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції порушив його процесуальні права передбачені ст. 12,43,53,83,95 ЦПК України, а саме фактично позбавив його можливості використати права передбачені п.1-4 ч. 1 ст. 43 ЦПК України; не прийняв до уваги форс-мажорні обставини, що діють в державі (пандемію, карантин, зупинення роботи організації), з цієї причини ОСОБА_1 прохав суд надати додатковий час для підготовки відзиву.
Вказував, що позивач ввела суд в оману надавши рахунки на оплату, які не містять вказівки про необхідність оплати через термінал та відмітки на звороті про здійснення оплати за навчання. Крім того, відсутні докази про фактичну оплату перелічених в позові квитанцій.
Посилається на те, що станом на день винесення рішення суду першої інстанції оплата на правничу допомогу не здійснювалася, тобто суд стягнув з відповідача кошти, які не оплачувалися позивачем.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України, справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 лютого 2021 року, розглядається судом апеляційної інстанції без виклику учасників справи.
Учасники справи повідомлялись про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) сторін, у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Даним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.
Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони мають неповнолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3).
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 21 листопада 2017 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 4).
Відповідно до довідки Гете-Інституту від 06.05.2019 року  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взяла участь у мовних курсах Гете-Інституту (а.с.8).
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Звертаючись до суду із позовом, позивач просила стягнути 1/2 частини додаткових витрат на неповнолітню дитину за статтею 185 СК України, обґрунтовуючи це як обов`язок відповідача брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані навчанням німецької мови в Гете-Інституті.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).
СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.
Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.
Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Проте при визначенні розміру додаткових витрат, суд не в повній мірі взяв до уваги фактично понесені позивачем витрати на сплату за навчання та що навчання мало відбутись у попередні періоди.
Звертаючись з вказаним позовом ОСОБА_2 подала копії квитанцій на підтвердження сплати за навчання дочки на мовних курсах Гете-Інституту: квитанція №223380 від 04 квітня 2019 року - 4700 грн, сплачено 0,00 грн (а.с. 9); квитанція №226273 від 04 квітня 2019 року - 4950 грн, сплачено 0,00 грн (а.с. 10); квитанція №230434 від 04 квітня 2019 року - 4770 грн, сплачено 0,00 грн (а.с. 11); квитанція №234109 від 04 квітня 2019 року - 4770 грн, сплачено 0,00 грн (а.с. 12); квитанція №237672 від 04 квітня 2019 року - 5040 грн (а.с. 14). Загальна сума вказаних витрат становить 24230 грн.
Відповідно до статті 77 ЦПК належними є докази, які містять інформацію про предмет доказування.
Вказана у вищезазначених письмових доказах інформація є недостатньою для висновку, що позивачкою проведено оплату на загальну суму 24230 грн, оскільки в матеріалах справи наявний лише один чек від 27.02.2019 року про сплату за персональним рахунком № 177055-18-01346 за період 1903-А-В1-3-32j/Jugendkurs B1.3/14.03.2019/Mon/Don 17:20-18:50 на суму 5040 грн (а.с.13,15). 
Інших належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження щодо понесених нею додаткових витрат в сумі 19 190 грн суду надано не було. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно з ч.1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Встановивши, що ОСОБА_2 у зв`язку із розвитком здібностей дитини понесла додаткові витрати, суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам у справі, в результаті чого дійшов до помилкового висновку про необхідність стягнення половини визначених додаткових витрат з відповідача, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про проведену оплату за навчання в Гете-Інституті на суму 19 190 грн.
Разом з тим, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню лише ті додаткові витрати, які були належним чином підтверджені. 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що станом на день винесення рішення суду першої інстанції оплата на правничу допомогу не здійснювалася, тобто суд стягнув з відповідача кошти, які не оплачувалися позивачем, не приймаються апеляційним судом, оскільки відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено, до такого висновку прийшов ВС КАС у справі № 280/2635/20 від 21.01.2021 року.
Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду в частині стягнення додаткових витрат на підставі п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України слід змінити та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , половину сплачених позивачем додаткових витрат на неповнолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 2 520 грн (5040/2=2 520). В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без зміни.
Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а сума судового збору за розгляд апеляційної скарги є мінімальною і позивачка звільнена від такої оплати, вказані судові витрати слід покласти на відповідача у сумі 1261,20 грн. (150% від ставки що підлягала оплаті при поданні позовної заяви).
Керуючись ст. 367, 374, 376 п.4 ч.1, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 листопада 2020 року в частині стягнення додаткових витрат змінити, а саме: стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обліковий картки платника податків - НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , додаткові витрати на неповнолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 2 520 грн.
В іншій частині рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:                               Судді: