ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 квітня 2021 року
м. Харків 
справа № 619/3495/20
Провадження № 22-ц/ 818/2706/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Тичкової О.Ю.,
суддів – Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
сторони справи:
позивач – Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 4 лютого 2021 року, ухвалене у складі судді Чернової О.В.,

УСТАНОВИВ: 
У липні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 17.03.2009 в розмірі 57575,90 грн та судових витрат.
Позов мотивований тим, що 17 березня 2009 року між Банком та ОСОБА_1 укладено договір № б/н про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг» і «Тарифів банку», які викладені на банківському сайті. Позивач зазначив, що за умовами вказаного договору позичальник отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг. Банк в повному обсязі виконав свої зобов`язання за Договором, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач взятих на себе за вищевказаним договором зобов`язань належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 06.05.2020 рік має заборгованість у розмірі грн, яка складається з: 29694,27 грн - заборгованість за тілом кредита (яка складається з простроченого тіла кредиту), 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками, 0,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками, 12337,57 - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, 15544,06 грн – нарахована пеня.
14.12.2020 позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог та остаточно просив суд стягнути з відповідача заборгованість за Договором № б/н від 17.03.2009 в розмірі 40960,25 грн, яка складається із 28622,68 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту, 12337,57 грн – заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, та понесені позивачем судові витрати.
Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 4 лютого 2021 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.03.2009 року в розмірі 28622,68 грн та судовий збір у розмірі 1469,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач взятих на себе за договором кредиту зобов`язань щодо повернення отриманих у кредит коштів належним чином не виконав, правовими наслідками чого є стягнення з нього заборгованості за тілом кредиту у розмірі 28622,68 грн. Також суд зазначив, що відсотки за ст. 625 ЦК України є договірними та закріплені в Умовах та Правилах, які не є складовою укладеного кредитного договору.  Отже, вимоги щодо обрахунку відсотків на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за ставкою 3 % річних до суду заявлено не було і тому задоволенню не підлягають.
В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення в частині відмови у стягненні відсотків скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити. В якості доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було правильно встановлено, що Банк надав відповідачу кредитні кошти, а відповідач свої зобов`язання не виконала, кредитні кошти не повернула. Підписавши заяву позичальника відповідач засвідчив, що він ознайомлений з відповідними документами, а отже, повністю згодний з умовами кредитування. Відповідач знімав кошти та здійснював погашення заборгованості, що свідчить про те, що відповідач знав про умови укладеного договору, тарифи банку та прийняв їх.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення суду без змін посилаючись на те, що рішення суду постановлено з дотримання норм матеріального та процесуального права.
У додаткових письмових поясненнях Полфьорова Я.В., яка діє в інтересах АТ КБ "ПриватБанк" зазначає, що позичальник своєчасно не повернув суму позики, отже він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. З довідки про видані картки вбачається, що строк дії останньої виданої картки – 07/19, тобто строк кредитування сплинув у липні 2019 року. З 01.10.2019 року банк почав нараховувати відсотки згідно ст. 625 ЦК України. Зазначає, що у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Вказує на те, що Банк нарахував відсотки на підставі ст. 625 ЦК за підвищеною відсотковою ставкою, але сторонами такий розмір процентів не погоджений, отже суму процентів потрібно перерахувати за ставкою 3%, яка вказані у статті 625 ЦК України. Банк нараховує відсотки за період з 01.10.2019 по 22.11.2020. Тіло кредиту 28622,68 грн, кількість днів нарахування 421. Таким чином заборгованість за відсотками, нарахованими за ст. 625 ЦК України становить 1000,16 грн (28622,68 (тіло кредиту) * 0,0083% на день (3% річних, 0,25% на місяць) * 421 (кількість днів прострочення)).
Згіднозі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення в частині стягнення тіла кредиту не оскаржується і судом апеляційної інстанції не переглядається.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п.п. 3,4 ч.1, ч.2 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Судовим розглядом встановлено, що 17 березня 2009 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за змістом якої відповідач погодилася, що підписана нею заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг. Також відповідач зобов`язався зі змінами знайомитися самостійно на офіційному сайті, про що свідчить копія анкети-заяви (а.с.26 т.1).
Також з анкети-заяви вбачається, що ОСОБА_1 отримала кредитну карту № НОМЕР_1 з встановленим кредитним лімітом у розмірі 250 грн, базова процентна ставка за кредитом 2,5% на місяць на залишок заборгованості.
На підтвердження виникнення між сторонами у справі кредитних правовідносин, Банк, окрім анкети-заяви позичальника, надав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписану ОСОБА_1 (а.с. 27) й Умови та правила надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 28-37 т.1).
Згідно наданого позивачем розрахунку (а.с. 5-15 т.1) та виписки (а.с. 16-23 т.1), який був уточнений (а.с. 131 т.1) станом на 06.05.2020 за кредитним договором утворилась заборгованість у розмірі 137468,06 грн, яка складається з: 40960,25 грн, яка складається із 28622,68 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту, 12337,57 грн – заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків та неустойки , суд першої інстанції виходив із того, що надані позивачем документи не підтверджують погодження між сторонами умов кредитування та наявності заборгованості в частині нарахування відсотків та неустойки.
Повністю погодитися з висновками суду першої інстанції судова колегія не може.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Із матеріалів справи вбачається, що відповідач отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на кредитну картку.
Згідно довідки, яка міститься на аркуші справи 25, ОСОБА_1 за кредитним договором було надано кредитні картки за номерами: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 зі строком дії останньої - до липня 2019 року.
ОСОБА_1 активно користувалася кредитними коштами, про що свідчить виписка з карткового рахунку (а.с.16-23).
Однак кредитні кошти у строк до 31 липня 2019 року не повернула.
Обгрунтовуючи свої вимоги в частині стягнення відсотків, нарахованих за ст.625 ЦК України та неустойки, банк в апеляційній скарзі посилається на те, що відповідач, здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою договору та його умовами.
Доводи про приєднання ОСОБА_1 до Умов та правил надання банківських послуг на колегія суддів не приймає.
Зазмістомстатті 634 цього Кодексудоговором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.634 ЦК Україниможна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на сайті банку не можна вважати невід`ємною частиною спірного договору, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву позичальника.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Отже, якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми передбачені статтею 625 ЦК України.
Беручи до уваги те, що строк кредитування відповідає строку дії картки до 31 липня 2019 року, банк має право на стягнення відсотків за користування кредитом з моменту прострочення і до закінчення строку кредитування; після настання цього терміну у банку виникає право на стягнення відсотків за ст.625 ЦК України.
В заяві позичальника від 17.03.2009 року передбачена базова процентна ставка за кредитом 2,5% на місяць.
Проте вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, які передбачені умовами договору, банк в позовній заяві не заявляв; просив стягнути відсотки, нараховані за ст.625 ЦК України станом на 06.05.2020 року.
АТ КБ«ПриватБанк» звернувсядо судуз позовом після спливу строку кредитування, тому маєправо настягнення відсотків за ст.625ЦК України у розмірі 3% річних від простроченої суми, оскільки інше не встановлено договором.
Сума процентів за ст.625 ЦК України за період з 01.10.2019 по 22.11.2020 року складає: 28622,68 грн х 0,0083/100 х 421 = 1000,16 грн та підлягає стягненню з відповідача на користь банку.
На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.
За таких обставин, апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк», підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні відсотків, нарахованих за ст.625 ЦК України підлягає скасуванню, з ухваленням у цій частині нової постанови про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку відсотків, нарахованих за ст.625 ЦК України у розмірі 1000,16 грн.
Відповідно до частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Рішенням суду від 04.02.2021 з ОСОБА_1 стягнуто 1469,00 грн судового збору пропорційно задоволеній частині позову. Оскільки судовою колегію рішення суду змінене та збільшена сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, рішення суду в частині стягнення судових витрат також підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.
За результатами розгляду апеляційної скарги позов Банку визнаний колегією суддів обґрунтованим на 72,32 %, тому з ОСОБА_1 на користь позивача належить стягнути 1520,17 грн судового збору, сплачених при подачі позовної заяви (а.с. 1 т.1).
Апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» задоволена на 8,11 %, тому з ОСОБА_1 на користь позивача належить стягнути 255,71 грн судового збору, що сплачений при подачі апеляційної скарги (а.с. 17 т.2).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.
Рішення Золочівського районного суду Харківської області від 04 лютого 2020 року в частині стягнення відсотків, нарахованих за ст.625 ЦК України скасувати, ухвалити в цій частині нову постанову.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відсотки, нараховані за ст.625 ЦК України за кредитним договором № б/н від 17.03.2009 року у сумі 1000 (одна тисяча) гривень 16 (шістнадцять) копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 1520 (одна тисячп п`ятсот двадцять) гривень 17 (сімнадцять) копійок судового збору, сплачених при подачі позовної заяви.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 255 (двісті п`ятдесят п`ять) гривень 71 (сімдесят одну) копійку судового збору, сплаченого при подачі апеляційного скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 19 квітня 2021 року.
Головуючий                                                                        О.Ю.Тичкова

Судді                                                                                О.В.Маміна

                                                                               Н.П.Пилипчук