ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
03 червня 2021 року           справа №200/11105/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Казначеєва Е.Г., Міронової Г.М., 
секретар судового засідання – Мирошниченко О.Л.,
за участю: позивача – ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 2 лютого 2021 року  у справі  № 200/11105/20-а (головуючий І інстанції Олішевська В.В., повний текст складений у м. Слов`янську Донецької області) за позовом    ОСОБА_1   до   Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулася до суду з позовом до Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку (далі – відповідач), в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової соціальної відпустки, як одинокій матері, за час проходження служби за контрактом з 29.04.2016 року по 31.10.2020 року (за 2016-2020 роки) та за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки за 2020 рік;
- зобов`язати виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової соціальної відпустки, як одинокій матері, за час проходження служби за контрактом з 29.04.2016 року по 31.10.2020 року (за 2016-2020 роки) та за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки за 2020 рік.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02.02.2021 року  позов задоволений частково:  
- визнано протиправною бездіяльність Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку щодо ненарахування ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2020 рік та щорічної соціальної відпустки, як одинокій матері за період з 2018 року по 2020 рік; 
- зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2020 рік та щорічної соціальної відпустки, як одинокій матері, за період з 2018 року по 2020 рік, включно, виходячи з грошового забезпечення на день виключення зі списків особового складу Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку 31 жовтня 2020 року;
- в решті вимог – відмовлено (а.с. 78-83).
Позивач не погодилася з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу в частині незадоволених вимог щодо визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової соціальної відпустки, як одинокій матері, за період проходження служби за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 з 29.04.2016 року по 18.07.2018 року, просила скасувати рішення суду в цій частині та задовольнити зазначені вимоги. Вважає, що судом порушено норми матеріального права, а саме, п. 181 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (а.с. 87-89). 
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у її задоволенні.
Позивач в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, вивчив доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Позивач з 29.04.2016 року по 31.10.2020 року проходила службу в Збройних силах України за контрактом; згідно посвідчення серії НОМЕР_2 від 27 вересня 2017 року має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – учасників бойових дій (а.с. 11-13).
Згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 від 17.07.2018 року № 1442 старшому лейтенанту ОСОБА_1 за час служби у Військовій частині НОМЕР_1 не надавалися додаткові оплачувані відпустки, як одинокій матері, з 09.06.2016 року по 18.07.2018 року (а.с. 14).
Відповідно до витягу з наказу начальника Донецького зонального відділу військової служби правопорядку (по стройовій частині) від 20.07.2018 року № 158, старшого лейтенанта ОСОБА_1 , призначену наказом начальника Генерального штабу – Головнокомандуючого Збройних Сил України (по особовому складу) від 23.06.2018 року № 339 на посаду заступника начальника штабу – начальника відділення персоналу Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку Східного територіального управління Військової служби правопорядку, ВОС-2905003А, який прибув з військової частини НОМЕР_1 , с. Раденськ, з 20.07.2018 року зараховано до списків особового складу відділу, на всі види забезпечення (а.с. 34).
За змістом витягу з наказу начальника Донецького зонального відділу військової служби правопорядку (по стройовій частині) від 23.07.2018 року № 159 старшого лейтенанта ОСОБА_1 , призначену наказом начальника Генерального штабу – Головнокомандуючого Збройних Сил України (по особовому складу) від 23.06.2018 року № 339 на посаду заступника начальника штабу – начальника відділення персоналу Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку Східного територіального управління Військової служби правопорядку, ВОС-2905003А, яка прибула з військової частини НОМЕР_1 , с. Раденськ, вважати такою, що з 20.07.2018 року справи та посаду прийняла і приступила до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 5220 грн. на місяць, шпк «майор» (а.с. 35).
З витягу з наказу начальника Донецького зонального відділу військової служби правопорядку (по стройовій частині) від 31.10.2020 року № 220 вбачається таке. Капітана ОСОБА_1 , заступника начальника штабу – відділення персоналу Донецького загального відділу Військової служби правопорядку, звільнену наказом начальника Військової служби правопорядку з Збройних Силах України – начальника Головного управління Військової служби правопорядку Збройних сил України (по особовому складу) від 13 жовтня 2020 року № 131 у запас за підпунктом «г» (через сімейні обставини) відповідно пункту другому частин п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вважати, що справи та посаду здала і направити для зарахування на військовий облік до Слов`янського ОМВК Донецької області. З 31 жовтня 2020 року виключена зі списків особового складу Донецького загального відділу Військової служби правопорядку та знята зі всіх видів забезпечення. Додаткова відпустка за сімейними обставинами за 2020 рік не надавалась. Додаткова відпустка, як одинокій матері за 2018-2020 роки не надавалась, компенсація не виплачувалась. Додаткова відпустка відповідно до п. 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2017- 2020 роки не використана. Виплатити грошову компенсацію за невикористані відпустки за 2017, 2018, 2019, 2020 роки (а.с. 41). 
Згідно розрахунку виплати додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, капітану ОСОБА_1 згідно наказу про звільнення № 220 від 31.10.2020 року нараховано грошове забезпечення в сумі 18186,87 грн., компенсація за невикористану додаткову відпустку за 2017-2020 роки (56 діб) в сумі 33948,83 грн. (а.с. 42).
Відповідно до відомості розподілу коштів, відповідачем 06.11.2020 року нараховано компенсацію відпустки ОСОБА_1 в сумі 33439,59 грн. через ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с. 73).
Спірним при апеляційному перегляді є наявність підстав для виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової соціальної відпустки, як одинокій матері, за період проходження служби за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 з 29.04.2016 року по 18.07.2018 року.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач не несе відповідальність щодо непроведення розрахунку з позивачем за період 2016-2017 роки, оскільки остання в період з 29.04.2016 року по 19.07.2018 року не проходила службу в Донецькому зональному відділі Військової служби правопорядку, до складу Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку зарахована з 20.07.2018 року.
Апеляційний суд вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим, з таких підстав.
Згідно п. 1 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються
За змістом п. 1 ст. 10-1 Закону № 2011 (в редакції до 22.05.2018 року) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів. Час для проїзду до місця проведення зазначеної відпустки і назад не надається. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.
Згідно п. 4 ст. 10-1 Закону № 2011 військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів. Перелік місцевостей з особливими природними географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, військових посад, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також порядок надання та тривалість щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах визначаються Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.
Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення (п. 8 ст. 10-1 Закону № 2011).
Згідно статті 4 Закону України «Про відпустки» від 5 листопада 1996 року №504/96-ВР (далі - Закон № 504) установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
За змістом ст. 19 Закону № 504 жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або яка усиновила дитину, матері особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73  Кодексу законів про працю України).
Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України позивач є одинокою матір`ю, отже має право на отримання додаткової оплачуваної відпустки, тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів, відповідно до вимог статті 19 Закону № 504 (а.с. 7).
У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей (абз. 3 п. 14 ст. 10-1 Закону № 2011).
В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів (п. 17 ст. 10-1 Закону № 2011).
В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець (п. 18 ст. 10-1 Закону № 2011).
Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється (п. 19 ст. 10-1 Закону № 2011).
Визначення терміну - особливий період наведене у законах України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року № 3543-XII та «Про оборону України» від 06.12.1991 року № 1932-XII (далі - Закони № 3543 та № 1932 відповідно).
Згідно ст. 1 Закону № 3543 особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Статтею 1 Закону № 1932 визначено особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно ст. 1 Закону № 3543 мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
Отже, в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. При цьому, Законом № 2011 не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.
Тому у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до п. 19 ст. 10-1 Закону № 2011 у періоди, передбачені п.п. 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується п. 8  ст. 10-1 Закону № 2011,  ст. 19 Закону № 504.
Згідно п. 181 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008  (далі – Положення № 1153/2008) щорічні додаткові відпустки можуть бути використані одночасно зі щорічною основною відпусткою або в інший строк з урахуванням побажання військовослужбовців та інтересів військової служби. Їх тривалість не впливає на тривалість щорічної основної відпустки. У разі переміщення військовослужбовця по службі невикористана ним відпустка (частина відпустки) надається за новим місцем військової служби.
Військовослужбовці мають право на відпустки. Надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них здійснюється відповідно до порядку, встановленого Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються: 1) щорічні відпустки: основна відпустка; додаткова відпустка за виконання обов`язків військової служби, яке пов`язано з нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я; інші додаткові відпустки, передбачені законом; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням; 3) творчі відпустки; 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами; відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; відпустка у зв`язку з усиновленням дитини; додаткова відпустка військовослужбовцям, які мають дітей; відпустка для лікування у зв`язку з хворобою; 5) відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин (п. 180 Положення № 1153/2008).
За змістом п. 40 Положення № 1153/2008 уразі переміщення по службі військовослужбовця з однієї військової частини до іншої для дальшого проходження військової служби дія контракту про проходження військової служби не припиняється. Окремі умови контракту за новим місцем служби можуть бути переглянуті та засвідчені підписами сторін контракту.
Згідно п. 110 Положення № 1153/2008 переміщення військовослужбовців здійснюється в разі, коли звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних посадових осіб. Переміщення осіб рядового складу, сержантського та старшинського складу за наявності обґрунтованих підстав з урахуванням висновків атестування, рекомендацій їх безпосередніх і прямих начальників на підставі клопотань командирів (начальників), які порушили питання про переміщення, здійснюється: між з`єднаннями, військовими частинами, оперативними командуваннями - наказами посадової особи, якій підпорядковані відповідні види Збройних Сил України, з`єднання, військові частини та оперативні командування; між видами Збройних Сил України та військовими частинами, які підпорядковані начальникам структурних підрозділів Генерального штабу Збройних Сил України, - наказом першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України; між військовими частинами видів, родів військ (сил) Збройних Сил України та військовими частинами, які підпорядковані Міністерству оборони України, - наказом керівника служби персоналу Міністерства оборони України Переміщення осіб офіцерського складу між видами Збройних Сил України, з`єднаннями, військовими частинами та оперативними командуваннями, здійснюється наказами посадової особи, якій підпорядковані відповідні види Збройних Сил України, з`єднання, військові частини та оперативні командування, крім посад, що належать до повноважень вищої посадової особи.
Згідно п. 3 розділу XXXI «Виплата грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби» Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 7 червня 2018 року № 260 (далі – Порядок № 260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Судовим запитом від 11.05.2021 року та ухвалою суду апеляційної інстанції від 17.05.2021 року витребувано з Військової частини НОМЕР_1 інформацію щодо кількості невикористаних днів додаткової соціальної відпустки, як одинокій матері - ОСОБА_1 ,  за час проходження служби за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 з 29.04.2016 року по 18.07.2018 року.
Листом від 20.05.2021 року № 1587 Військова частина НОМЕР_1 повідомила, що, з урахуванням п. 17, п. 19 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»,  позивачу не надавалась додаткова соціальна відпустка, як одинокій матері,  за час проходження служби за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 з 29.04.2016 року по 18.07.2018 року.
Отже, з урахуванням вимог п. 181 Положення № 1153/2008, після переміщення позивача по службі з Військової частини НОМЕР_1 до Військової служби правопорядку невикористана нею відпустка (щорічна соціальна відпустка, як одинокій матері, за період з 29.04.2016 року по 18.07.2018 року) повинна надаватися за новим місцем військової служби, тобто відповідачем.
Враховуючи вимоги п. 181 Положення № 1153/2008, п. 3 розділу XXXI Порядку № 260, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині визнання протиправною бездіяльності Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної соціальної відпустки, як одинокій матері, за період з 29.04.2016 року по 18.07.2018 року, зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної соціальної відпустки, як одинокій матері, за вказаний період.
З урахуванням вищевикладеного,  суд апеляційної інстанції  дійшов висновку, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про відмову у задоволенні позову в частині вимог про нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної соціальної відпустки, як одинокій матері, за період з 29.04.2016 року по 18.07.2018 року, внаслідок неправильного застосування норм матеріального права,  тому є підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду в цій частині з прийняття нової постанови про задоволення позову у вказаній частині.
Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу   ОСОБА_1  – задовольнити.
Рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 2 лютого 2021 року  у справі № 200/11105/20-а за позовом ОСОБА_1 до Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії  – скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної соціальної відпустки, як одинокій матері, за період з 29.04.2016 року по 18.07.2018 року та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити вказану грошову компенсацію за зазначений період.
Прийняти нову постанову у зазначеній частині.
Визнати протиправною бездіяльність Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної соціальної відпустки, як одинокій матері, за період з 29.04.2016 року по 18.07.2018 року.
Зобов`язати Донецький зональний відділ Військової служби правопорядку нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної соціальної відпустки, як одинокій матері, за період з 29.04.2016 року по 18.07.2018 року.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Повний текст постанови складений 3 червня 2021 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                             І.В. Геращенко

            Судді:                                                                                              Е.Г. Казначеєв

                                                                                                                     Г.М. Міронова