ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року	Львів	Справа № 260/2520/20 пров. № А/857/3105/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                           Шевчук С.М.,  
суддів                                                                         Іщук Л.П., Кухтея Р.В.,
за участі секретаря судового засіданні                    Чопко Ю.Т.,
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року (ухвалене у м. Ужгород в порядку спрощеного позовного провадження, судом під головуванням судді Калинич Я.М., дата складення повного тексту рішення не зазначена) у справі № 260/2520/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, суд-

В С Т А Н О В И В :

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
-визнати діяння військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення військового службовця – протиправними;
-зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь позивача суми індексації грошового забезпечення військовослужбовця за період з січня 2016 року по січень 2019 року.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року вказаний адміністративний позов задоволено. 
Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 року по січень 2019 року.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період з січня 2016 року по січень 2019 року.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач- військова частина НОМЕР_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. 
На обґрунтування апеляційних вимог відповідач посилається на те, що згідно наказу командира військової частини №255 від 31.08.2016 позивач зарахований в списки військової частини НОМЕР_1 з 31.08.2016, а рішенням суду першої інстанції зобов`язано виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з січня 2016, хоча військовослужбовець не проходив військову службу у військовій частині в цей період. Звертає увагу на те, що військовослужбовцям індексація грошового забезпечення почала виплачуватись з 01.03.2018, а позивач просить виплатити по січень 2019 року. Відповідач посилається на те, що відповідно до ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» і пункту 6 Порядку №1078 індексація грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів. В даному випадку відсутні підстави для визнання дій військової частини НОМЕР_1 по невиплаті індексації грошового забезпечення протиправними, оскільки військова частина відповідно до Інструкції №260 виконувала роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 01.01.2016 №248/3/9/1/2, в якому зазначено про не нарахування індексації грошового забезпечення. Вказує, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям у грудні 2015 року – вересні 2018 року у Міністерства Оборони України не було.
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.
У зв`язку з критичною ситуацією, що склалася із фінансовим забезпеченням діяльності судів, зокрема, відсутністю асигнувань на оплату послуг з пересилання поштової кореспонденції, повістки-повідомлення скеровано за допомогою електронних засобів зв`язку на електронну адресу представника позивача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. Відповідач про дату, час та місце апеляційного розгляду був повідомлений за допомогою засобів телефонного зв`язку, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. В судове засідання учасники справи не прибули, про причини неприбуття не повідомили. Клопотань про відкладення  слухання справи не направляли.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 127 КАС України часом вручення повістки вважається день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на електронну адресу особи.
В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу за період з 01.01.2016 року по січень 2019 року не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення, що свідчить про протиправність дій відповідача. Індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці та грошового забезпечення. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. 

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи обставини, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 з 31.08.2016, згідно наказу командира військової частини №255 від 31.08.2016. 
Згідно посвідчення серії НОМЕР_4 від 01 лютого 2017 року ОСОБА_1 отримав статус учасника бойових дій (а.с.9).
Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.01.2019 року №11 старшого лейтенанта ОСОБА_1 , звільненого наказом командувача військ оперативного командування “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” (по особовому складу) від 29 грудня 2018 року №294 з військової служби у запас за підпунктом “й”, 11.01.2019 позивача виключено із списків особового складу, усіх видів забезпечення.
Судом встановлено, що позивач звернувся з відповідною заявою до відповідача щодо проведеної індексації його грошового забезпечення.
Листом від 01.06.2020 №4003 відповідач повідомив позивача, що індексація грошового забезпечення з 01.12.2018 року по 11.01.2019 року нарахована та виплачена в повному обсязі.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення».
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення індексація грошових доходів населення» це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення (ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»).
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Згідно з ч.1, ч.2, ч.6 ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі Порядок № 1078).
Відповідно до п.1 Порядку № 1078 цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
Відповідно до п. 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. № 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".
Згідно з п.2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Відповідно до п.4 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
Згідно з п.5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Відповідно до п. 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а сааме, зокрема, 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету. У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговості його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
На підставі аналізу вищенаведених положень законодавства, можливо дійти висновку, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року по справі № 620/1892/19.
Як встановлено судом згідно наказу командира військової частини №255 від 31.08.2016 позивач зарахований в списки військової частини НОМЕР_1 з 31.08.2016.
Проте, суд першої інстанції не врахував період з якого позивач  проходив службу у вказаній військовій частині, як наслідок протиправно задовольнив позовні вимоги за період з 01.01.2016 року по 30.08.2016 року.
Водночас, судом встановлено та не заперечується відповідачем, що за період з 31.08.2016 року позивачу не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення. 
В якості підстави для не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення, відповідач посилається на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 01.01.2016 №248/3/9/1/2, в якому зазначено про не нарахування індексації грошового забезпечення.
Колегія суддів зауважує, що проведення індексації, в тому числі, грошового забезпечення військовослужбовців, а також обмеження реалізації цих норм не може відбуватися за телеграмами, роз`ясненнями Департаменту фінансів Міністерства оборони України, вказівками командирів військових частин, закладів та установ Міністерства оборони України, роз`яснень міністерств, тощо.
Відсутність фінансового ресурсу для виплати індексації грошового забезпечення, не звільняє відповідача від обов`язку діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 рішення від 08.11.2005, заява №63134/00).
Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.
У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Отож колегія суддів зазначає, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.
Твердження скаржника про те, що проведення індексації грошових доходів здійснюється виключно у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів є необґрунтованими, оскільки частина шоста статті 5 Закону №1282-XII, на яку посилається відповідач, не обмежує проведення, передбачених чинним законодавством України, виплат, а вказує на джерела походження цих коштів.
Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 19 липня 2019 року у справі №240/4911/18 (№К/9901/12055/19), а відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи те, що Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядком №1078 чітко визначено правила та порядок проведення індексації грошових доходів населення який поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, у тому числі і на військову частину НОМЕР_1 , суд першої інстанції дійшов вірного висновку, про наявність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення та про протиправну бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати індексації грошового забезпечення позивачу та зобов`язання таку нарахувати.
Окрім того, відповідачем не надано суду жодних доказів відсутності фінансових ресурсів для виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям у вказаний період. Як наслідок колегія суддів вказані доводи відповідача відхиляє. 
Також колегією суддів встановлено, що у березні 2018 року мало місце підвищення постійних складових грошового забезпечення позивача, в тому числі, розміру посадового окладу. Відтак, березень 2018 року, як місяць в якому відбулось вказане підвищення посадового окладу позивача, та відповідно і інших складових грошового забезпечення, є базовим для обчислення індексу споживчих цін, а обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з наступного місяця, тобто з квітня 2018 року.
Разом з цим, згідно даних Держстату індекс споживчих цін з квітня 2018 року по вересень 2018 року не перевищував 103%, а тому, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по листопад 2018 року відсутні.
У жовтні 2018 року індекс споживчих цін перевищив установлений поріг індексації - 103% і склав 103,7%.
Місяцем, в якому офіційно опублікований індекс споживчих цін за жовтень 2018 року є листопад 2018 року, тобто, підвищення заробітної плати військовослужбовця у зв`язку з її індексацією повинно здійснитись у грудні 2018 року.
Враховуючи, що з квітня 2018 року по жовтень 2018 року індекс споживчих цін не перевищував 103%, оскільки індекс споживчих цін у листопаді 2018 року складав 103,7, а отже індексації грошове забезпечення позивача підлягало в наступному місяці, тобто у грудні 2018 року, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 30.11.2018 року відсутні.
Щодо вимог позивача про визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_5 щодо невиплати індексації грошового забезпечення позивача за період з 01 грудня 2018 року по 11.01.2019 року, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно довідки – розрахунку від 19.10.2020 року №2568 (а.с. 62) та листа військової частини НОМЕР_1 від 01.06.2020 №4003 індексація грошового забезпечення з 01.12.2018 по 11.01.2019 нарахована та виплачена в повному обсязі. Вказані обставини позивачем не спростовано. З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги  позивача за період з 01.12.2018 року по січень 2019 року.
Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Водночас колегією суддів встановлено, що ухвалюючи рішення про зобов`язання нарахувати та виплатити певну суму індексації, суд першої інстанції в порушення приписів процесуального закону щодо офіційного з`ясування всіх обставин справи в сукупності не здійснив перевірки періоду, за який  необхідно зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нараховувати та виплачувати на користь позивача суми індексації грошового забезпечення, а тому доводи апеляційної скарги у цій частині є слушними.
Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що резолютивна частина оскаржуваного рішення  суду не в повній мірі відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині  періодів: з  січня 2016 року по 30 серпня 2016 року та  березня 2018 року по січень 2019 року з ухваленням у вказаній частині нового судового рішення.
Керуючись ст. 308, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -                                
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року у справі № 260/2520/20 скасувати  в частині  задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до  Військової частини НОМЕР_1  за  період  з  січня 2016 року по 30 серпня 2016 року та з  березня 2018 року по січень 2019 року.
Ухвалити у вказаній частині постанову, відповідно до якої у задоволенні  позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1  про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити дії, які стосуються нарахування та виплати  грошового забезпечення за період з січня 2016 року по 30 серпня 2016 року та з березня 2018 року по січень 2019 року – відмовити.
У решті рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Р. В. Кухтей  	
Повне судове рішення складено 09 квітня 2021 року.