ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/17504/19                                                         Головуючий у І інстанції - Кузьменко В.А.
                                                                                                                         Суддя-доповідач - Губська Л.В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  16 червня 2021 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
          Головуючого судді:                                                  Губської Л.В., 
          суддів:                                                                      Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Акціонерного товариства «Укргазвидобування» та Державної служби геології та надр України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства «Укргазвидобування» до Державної служби геології та надр України про визнання протиправним та скасування наказу, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство «Укргазвидобування» звернулось до суду з даним позовом, в якому просило визнати протиправним наказ від 16.08.2019 року №291, а також визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невидання наказу про видачу АТ «Укргазвидобування» спеціального дозволу на користування надрами.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 березня 2018 року у справі №826/14521/17, залишене без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19   червня 2018 року, яким позов АТ «Укргазвидобування» задоволено частково та зобов`язано Державну службу геології та надр України повторно розглянути заяву позивача від 19 січня 2017 року №3/2-01-537.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2021 року адміністративний позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби геології та надр України «Про прийняття рішення щодо надання спеціального дозволу на користування надрами» від 16 серпня 2019 року №291.В іншій частині адміністративного позову відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, відмовляючи позивачу в наданні спеціального дозволу на користування надрами у зв`язку з виключенням зі змісту Порядку №615 п.п. 13 п. 8, фактично відмовив АТ   «Укргазвидобування» у видачі дозволу з підстави, не передбаченої законом. 
Не погоджуючись з судовим рішенням в частині відмовлених позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.
В доводах апеляційної скарги позивач наполягає, що у встановлений абз. 9 п. 9 Порядку №615 строк Чернігівською обласною радою за наслідками розгляду заяви позивача не було прийнято жодного рішення, що свідчить про погодження Радою надання дозволу позивачу, тому безумовною є бездіяльність відповідач щодо невидання наказу про видачу спеціального дозволу на користування надрами 
Державна служба геології та надр України також подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким закрити провадження у справі. 
Апелянт наголошує, що предмет даного спору є одним із способів виконання рішення у справі № 826/14521/17, а тому позивач мав звертатися в порядку ст. 383 КАС України. Крім того, відповідач зазначає, що оскаржуваний наказ від 16.08.2019 № 291 є обґрунтованим та правомірним, а тому підстав для його скасування та задоволення позову в цілому немає.   
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу відповідача заперечує проти її доводів, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а його апеляційну скаргу - задовольнити у повному обсязі.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що 19.01.2017 позивач звернувся до відповідача із заявою №3/2-01-537 про надання спеціального дозволу на користування надрами з метою геологічного вивчення нафтогазоносних надр, у тому числі дослідно-промислову розробку родовищ, з подальшим видобуванням нафти і газу (промислова розробка родовищ) Варвинсько-Східно-Озерянської площі, розташованої в межах Срібнянського, Прилуцького, Варвинського районів Чернігівської області.
05.09.2017 листом №20002/03/12-17 Державна служба геології та надр України повернула документи та повідомила позивача про відмову у наданні спеціального дозволу на користування надрами відповідно до п. 19 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, а також про те, що на даний час п.п. 13 п. 8 Порядку виключено постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 №277.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 березня 2018 року в адміністративній справі №826/14521/17, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19   червня 2018 року, позовні вимоги АТ   «Укргазвидобування» задоволені частково, а саме:
- визнано протиправною бездіяльність Державної служби геології та надр України щодо неприйняття рішення у встановлений строк з приводу заяви Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування», поданої листом від 19 січня 2017 року №3/2-01-537 щодо надання спеціального дозволу на користування надрами з метою геологічного вивчення нафтогазоносних надр, у тому числі дослідно-промислову розробку родовищ, з подальшим видобуванням нафти і газу (промислова розробка родовищ) Варвинсько-Східно-Озерянської площі, розташованої в межах Срібнянського, Прилуцького, Варвинського районів Чернігівської області, строком дії на 30 років;
- зобов`язано Державну службу геології та надр України повторно розглянути заяву Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування», подану листом від 19 січня 2017   року №3/2-01-537 щодо надання спеціального дозволу на користування надрами з метою геологічного вивчення нафтогазоносних надр, у тому числі дослідно-промислову розробку родовищ, з подальшим видобуванням нафти і газу (промислова розробка родовищ) Варвинсько-Східно-Озерянської площі, розташованої в межах Срібнянського, Прилуцького, Варвинського районів Чернігівської області, строком дії на 30 років, з урахуванням висновків суду.
На виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21   березня 2018 року у справі №826/14521/17, враховуючи рекомендації Комісії з питань надрокористування (протокол від 31.0.7.2018 №8/2018), надані за результатами   розгляду заяви АТ «Укргазвидобування», поданої листом від 19.01.2017 №3/2-01-537, Державна служба геології та надр України прийняла наказ від 16.08.2019 року №291 «Про прийняте рішення щодо надання спеціального дозволу на користування надрами», яким відмовлено АТ «Укргазвидобування» в наданні спеціального дозволу на користування надрами з метою геологічного вивчення нафтогазоносних надр, у тому числі дослідно-промислову розробку родовищ, з подальшим видобуванням нафти і газу (промислова розробка родовищ) Варвинсько-Східно-Озерянської площі, розташованої в межах Срібнянського, Прилуцького, Варвинського районів Чернігівської області, строком дії на 30 років.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність дій суб`єкта владних повноважень, проте, вважав вимоги про зобов`язання надати дозвіл втручанням у дискреційні повноваження.
За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, в межах вимог та обґрунтувань апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом ч. 1 ст. 19 Кодексу України про надра, надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу.
Як було встановлено судом першої інстанції, АТ «Укргазвидобування» є суб`єктом ринку природного газу, на яке для забезпечення загальносуспільних інтересів згідно із законом покладено виконання спеціальних обов`язків на ринку природного газу.
Згідно з п. 7.1 Статуту АТ «Укргазвидобування», затвердженим рішенням загальних зборів акціонерів ПАТ «Укргазвидобування» від 26.09.2017 №149, засновником та єдиним акціонером АТ «Укргазвидобування» є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».
ПАТ «НАК «Нафтогаз України», у свою чергу, утворена на виконання Указу Президента України від 25.02.1998 №151 «Про реформування нафтогазового комплексу України».
Відповідно до п. 5 Статуту ПАТ «НАК «Нафтогаз України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.12.2016 №1044, метою діяльності названої компанії є одержання прибутку від провадження господарської діяльності, сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтогазового комплексу, більш повного задоволення потреб споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах.
Засновником та єдиним акціонером ПАТ «НАК «Нафтогаз України» є держава (п. 15 Статуту).
Тобто, ПАТ «Укргазвидобування» є суб`єктом ринку природного газу, на якого, для забезпечення загальносуспільних інтересів, згідно із законом покладено виконання спеціальних обов`язків на ринку природного газу, та у статутному капіталі якого не менш 100% акцій належать господарському товариству, єдиним акціонером якого є держава.
Спірні правовідносини регулюються Кодексом України про надра, Порядком надання спеціальних дозволів на користування надрами, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 року № 615 (далі - Порядок № 615).
Відповідно до п.п. 8 п. 8 Порядку №615 (в редакції чинній на момент звернення позивача із заявою про отримання спеціального дозволу на користування надрами без проведення аукціону) без проведення аукціону спеціальний дозвіл на користування надрами надається у разі геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення або видобування корисних копалин, якщо відповідно до законодавства заявник є власником цілісного майнового комплексу, побудованого (реконструйованого) з метою видобування та переробки корисних копалин з ділянки надр, на користування якою надається дозвіл, або такий майновий комплекс надано надрокористувачу в оренду (концесію).
Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 №277 «Про внесення змін до порядків, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 року № 594 і 615, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» п.п. 8 п. 8 Порядку №615 був виключений.
Проте, відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Таким чином, на момент подання позивачем заяви про видачу спеціального дозволу на користування надрами вищенаведений п. 8 п. 8 Порядку №615 був чинним, а тому саме його положеннями мав керуватись відповідач під час розгляду заяви позивача.
При цьому, за змістом ч. 5 ст. 41 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» підставами для відмови у видачі документа дозвільного характеру є:
- подання суб`єктом господарювання неповного пакета документів, необхідних для одержання документа дозвільного характеру, згідно із встановленим вичерпним переліком;
-  виявлення в документах, поданих суб`єктом господарювання, недостовірних відомостей;
- негативний висновок за результатами проведених експертиз та обстежень або інших наукових і технічних оцінок, необхідних для видачі документа дозвільного характеру.
Згідно з пунктом 19 Порядку №615 підставами для прийняття рішення про відмову в наданні дозволу є: подання заявником документів не в повному обсязі; виявлення у поданих документах недостовірних даних; невідповідність документів, поданих заявником, вимогам пункту 8 цього Порядку; наявність інформації від правоохоронних органів та суб`єктів фінансового моніторингу, що заявник здійснює фінансування тероризму в Україні; наявність у заявника боргу із сплати загальнодержавних податків та зборів станом на останній звітний період; відмова органів, зазначених в абзацах другому - четвертому пункту 9 цього Порядку, у погодженні надання надр у користування; невиконання програми робіт на ділянках надр, на користування якими заявнику вже надано дозвіл, виявлення порушень правил користування надрами на таких ділянках, що зафіксовано в актах перевірок, приписах або розпорядженнях відповідних органів у сфері надрокористування до моменту їх усунення, крім випадків визнання таких приписів або розпоряджень недійсними або дію яких зупинено згідно з рішенням суду.
Отже, відмовляючи позивачу в наданні спеціального дозволу на користування надрами у зв`язку з виключенням зі змісту Порядку №615 п.п. 13 п. 8, тобто у зв`язку із втратою чинності указаної правової норми, відповідач фактично відмовив АТ   «Укргазвидобування» у видачі цього дозволу з підстави, не передбаченої законом.
Відповідно до п.8 Порядку №615 (у редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою) для отримання дозволу без проведення аукціону заявник подає заяву разом з документами, зазначеними у додатку 1.
У заяві зазначаються назва і місцезнаходження ділянки надр, вид корисних копалин, відомості про заявника (найменування, місцезнаходження, код згідно з ЄДРПОУ юридичної особи або прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи - підприємця чи серія та номер паспорта такої особи (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган ДФС і мають відмітку у паспорті), інформація для здійснення зв`язку із заявником (номер телефону, адреса електронної пошти), а також підстава для надання дозволу згідно з п. 8 цього Порядку.
Пунктом 9 Порядку №615 встановлено, що рішення про надання дозволу без проведення аукціону приймається протягом 30 днів після отримання всіх погоджень.
Відповідно до пункту 9 Порядку №615 надання надр у користування, за винятком надання надр на умовах угод про розподіл продукції, погоджується з:
- Радою міністрів Автономної Республіки Крим, відповідними обласними, Київською і Севастопольською міськими радами - на користування ділянками надр з метою геологічного вивчення, розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення, а також для цілей, не пов`язаних з видобуванням корисних копалин
- відповідними районними, міськими, селищними, сільськими радами - на користування ділянками надр, що містять корисні копалини місцевого значення;
- Мінприроди - на всі види користування надрами.
Для здійснення погодження орган, який видає дозвіл, не пізніше ніж протягом шести робочих днів з дати реєстрації документів надсилає їх копії у паперовому або електронному (шляхом сканування) вигляді органам, зазначеним в абзацах другому - четвертому цього пункту, та встановлює строк розгляду зазначених документів.
За результатами розгляду документів, надісланих на погодження, органи, зазначені в абзацах 2 - 4 цього пункту, надають погодження, які у паперовому або електронному вигляді надсилають органу, який видає дозвіл.
У разі ненадання органами, зазначеними в абзацах 2 і 3 цього пункту, позитивної або негативної відповіді щодо погодження за результатами розгляду на найближчій сесії (але у будь-якому разі не пізніше ніж через 90 календарних днів з дати отримання документів від органу з питань надання дозволу) вважається, що надання дозволу ними погоджено.
Чернігівська обласна рада у листі від 20.02.2017 №372/01/12-17 повідомила, що 08.02.2017 відбулося засідання постійної комісії обласної ради, яка не підтримала питання погодження надання спеціального дозволу на користування надрами для АТ «Укргазвидобування».
Інформацію про розгляд заяви позивача на найближчій сесії Чернігівської обласної ради та прийняття сесією відповідного рішення за наслідками розгляду заяви позивача цей лист не містить. Відповідачем також не надано та матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження обставини прийняття будь-якого рішення за заявою позивача, прийнятої на сесії Чернігівської обласної ради.
Тобто, у встановлений абз. 9 п. 9 Порядку № 615 Чернігівською обласною радою за наслідками розгляду заяви позивача жодного рішення не прийнято, що в свою чергу свідчить про погодження Чернігівської обласною радою надання дозволу позивачу.
Колегія суддів зазначає, що під час розгляду справи № 826/14521/17 судом встановлено, що документи були надані позивачем у повному обсязі, відповідно до Додатку № 1 Порядку № 615, зауважень щодо їх форми та змісту не було.
Таким чином, для повного захисту порушеного права позивача колегія суддів приходить до висновку, що ефективним способом захисту порушеного права є зобов`язання Державної служби геології та надр України видати спеціальний дозвіл Акціонерному товариству «Укргазвидобування» на користування надрами з метою геологічного вивчення нафтогазоносних надр, у тому числі дослідно-промислову розробку родовищ, з подальшим видобуванням нафти і газу (промислова розробка родовищ) Варвинсько-Східно-Озерянської площі, розташованої в межах Срібнянського, Прилуцького, Варвинського районів Чернігівської області, строком дії на 30 років.
При цьому, в даному випадку зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення, не має на меті позбавлення його свободи у самостійному виборі на власний розсуд одного з кількох передбачених законом варіантів можливих рішень, натомість, втручання у дискреційні повноваження відповідача є виправданими, оскільки відсутній інший дієвий спосіб захисту порушеного права позивача.
Так в рішенні у справі Волохи проти України зазначено: Таким чином, Суд доходить висновку, що це втручання не може розглядатися як таке, що було здійснене згідно із законом , оскільки законодавство України не визначає з достатньою чіткістю межі та умови здійснення органами влади своїх дискреційних повноважень у сфері, про яку йдеться, та не передбачає достатніх гарантій захисту від свавілля при застосуванні таких заходів спостереження.
Будь-яка дія органів державної влади має будуватися на цьому принципі, а відтак чинні положення національного законодавства потрібно формулювати так, щоб вони були достатньо доступними, чіткими і передбачуваними у практичному застосуванні (Рішення Європейського суду з прав людини у справі Броньовський проти Польщі від 22 червня 2004 року). Закон вимагає, щоб він був доступний для особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. В національному праві має існувати засіб правового захисту від свавільного втручання з боку державних органів у права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Небезпека свавілля є особливо очевидною, коли виконавча влада здійснює свої функції закрито. (Рішення Європейського суду з прав людини у справі Гавенда проти Польщі від 14 березня 2002 року., Рішення Європейського суду з прав людини у справі Аманн проти Швейцаріїї від 16 лютого 2000 року).
Також, Європейський суд з прав людини Рішенням у справі Круслена від 24 квітня 1990 року зазначає, що закон, який надає дискреційне право, має визначати межі здійснення такого права, хоча докладні правила та умови мають міститися в нормах субстантивного права. Проте надання законом виконавчій владі, чи судді нічим не обмеженого дискреційного права, суперечило б принципові верховенства права. Отже, закон має досить чітко визначати межі будь-яких таких повноважень, наданих компетентним органам, а також спосіб їх застосування, щоб забезпечувати належний захист особистості від свавільного втручання.
Загальні принципи диференціації між підміною органу державної влади судом та здійсненням правосуддя безпосередньо сформульовано в рішенні у справі Фадєєва проти Росії від 9 червня 2005 року, в якому Суд з відсилкою до справи Баклі проти Сполученого Королівства , зазначив, що: Згідно з усталеною практикою Суду саме національні органи влади мають дати вихідну оцінку необхідності втручання як стосовно законодавчого поля, так і реалізації конкретного заходу, але, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду, їхнє рішення підлягає перевірці Судом на предмет його відповідності вимогам Конвенції .
Зобов`язуючи орган державної влади виконати свої дискреційні повноваження, суд встановлює справедливість та відновлює баланс взаємодії між органами державної влади та суб`єктами господарювання. Також, що є дуже важливим, суд унеможливлює виникнення вільного трактування та зловживання органами державної влади своїми дискреційними повноваженнями. 
Наведене позиція викладена у постанові  Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15, який вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Відносно позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невидання наказу про видачу АТ «Укргазвидобування» спеціального дозволу на користування надрами, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо передчасності цих вимог і приходить до висновку про відсутність факту бездіяльності, оскільки за рішенням суду відповідач повторно розглянув заяву позивача і на підставі відсутності погодження Чернігівської обласної ради відмовив у наданні дозволу, тобто вчинив відповідні дії.
Отже, суд першої інстанції правильно  відмовив у задоволенні цих вимог, але з інших мотивів, тому мотивувальна частина судового рішення підлягає в цій частині зміні. 
Водночас, колегія суддів не приймає доводи відповідача про те, що предмет у даній справі стосується виконання рішення в адміністративній справі №826/14521/17 та про необхідність розглядати заяву за правилами, встановленими ст. 383 КАС України, оскільки предмет і підстави позовів, подані позивачем в адміністративний справах №826/14521/17 та №640/17504/19 є різними, що зумовлює необхідність розглядати позовні вимоги АТ «Укргазвидобування» в окремому позовному провадженні в цій адміністративній справі.
З огляду на встановлені обставини у їх сукупності, колегія суддів приймає доводи апеляційної скарги позивача, які є суттєвими і свідчать   про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та невірне застосування судом норм матеріального права, що призвело до   неправильного вирішення справи.
Оскільки колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову, отже доводи апеляційної скарги відповідача не підлягають задоволенню.
Зі змісту ч.ч. 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частиною 1 статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем за подання адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 3  842, 00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 06.09.2019 № 197763 (а.с. 11) та 5 763, 000 грн. за подання апеляційної скарги, що підтверджується платіжним дорученням від 10.02.2021 № 373363. 
За рішенням суду першої інстанції на користь позивача відшкодовано витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн, пропорційно задоволеним вимогам. 
За апеляційну скаргу позивачем сплачено судовий збір у розмірі 5 763, 000 грн., проте оскільки рішення суду оскаржувалось в частині відмовлених позовних вимог, то судовий збір повинен був складати 2  881, 50 грн (1921,00 грн х 150%).
Враховуючи, що за наслідками апеляційного перегляду судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, витрати зі сплати судового збору, на розсуд суду, мають бути відшкодовані позивачеві за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби геології та надр України в розмірі 2 401, 25 грн (1921,00 грн + 2881,50 грн): 2).
Одночасно суд зазначає, що повернення надміру сплаченого судового збору врегульовано п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у якому зазначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Отже, для повернення надміру сплаченого судового збору позивач має право звернутись до суду з відповідною заявою.
Керуючись ст.ст. 139, 243, 289, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укргазвидобування» -  задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2021 року - скасувати в частині відмови в задоволені позовних вимог щодо надання спеціального дозволу Акціонерному товариству «Укргазвидобування» на користування надрами з метою геологічного вивчення нафтогазоносних надр, у тому числі дослідно-промислову розробку родовищ, з подальшим видобуванням нафти і газу (промислова розробка родовищ) Варвинсько-Східно-Озерянської площі, розташованої в межах Срібнянського, Прилуцького, Варвинського районів Чернігівської області, строком дії на 30 років. 
Позовні вимоги в цій частині задовольнити.
Зобов`язати Державну службу геології та надр України видати спеціальний дозвіл Акціонерному товариству «Укргазвидобування» на користування надрами з метою геологічного вивчення нафтогазоносних надр, у тому числі дослідно-промислову розробку родовищ, з подальшим видобуванням нафти і газу (промислова розробка родовищ) Варвинсько-Східно-Озерянської площі, розташованої в межах Срібнянського, Прилуцького, Варвинського районів Чернігівської області, строком дії на 30 років.
Рішення суду в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправною бездіяльність Державної служби геології та надр України щодо невидання наказу про видачу АТ «Укргазвидобування» спеціального дозволу на користування надрами - змінити в мотивувальній частині.
В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2021 року залишити без змін.
Стягнути з Державної служби геології та надр України (03057, м. Київ, вул. А.Цедіка, буд. 16; ідентифікаційний код: 37536031) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь Акціонерного товариства «Укргазвидобування»  (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 26/28; ідентифікаційний код: 30019775) витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 401, 25  грн. (дві тисячі чотириста одна гривня 25 коп.).
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя                                                                                Л.В. Губська

Судді                                                                                                    О.В. Карпушова

                                                                                                              А.Г. Степанюк