УХВАЛА
 
02 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 638/6963/17
провадження № 61-9032ск21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», підписаною представником Криловою Оленою Леонідівною, на постанову Харківського апеляційного суду від 28 квітня              2021 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
ВСТАНОВИВ:
В травні 2017 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») в особі представника Сафіра Федіра Олеговича звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути з відповідача на свою користь 45 493,40 грн (заборгованість за тілом кредиту - 4 570,90 грн, 34 962,61 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом, комісія та пеня - в розмірі                   3 317,35 грн, штрафи - 500,00 грн (фіксована частина) та 2 142,54 грн (процентна складова)) та судові витрати.
Позовна заява мотивована тим, що 05 грудня 2011 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 4 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 20,40% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак умови кредитного договору відповідачка не виконала, допустила заборгованість, яка станом на 28 лютого 2017 року становить 45 493,40 грн.
Заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 15 листопада 2017 року позов АТ «КБ «ПриватБанк» задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 05 грудня 2011 року № б/н в розмірі 45 493,40 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 24 грудня 2020 року заяву ОСОБА_2 - представника ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 15 листопада 2017 року залишено без задоволення.
Постановою Харківського апеляційного суду від 28 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 15 листопада 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 05 грудня 2011 року б/н в розмірі 4 570,90 грн.
Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в загальному розмірі 11 371,15 грн.
В іншій частині позовних вимог залишено без задоволення.
28 травня 2021 року (згідно відмітки на поштовому конверті) АТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Харківського апеляційного суду від 28 квітня 2021 рокув частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» судових витрат, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову відповідачу у стягненні судових витрат, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.
У відкритті касаційного провадження належить відмовити з таких мотивів.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
У пункті 1 частини шостої статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України). 
Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.
Справа № 638/6963/17 є малозначною в силу закону, оскільки ціна позову в ній становить 45 493,40 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що з врахуванням встановленого з 01 січня 2021 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» цього показника на рівні                              2 270,00 грн складає 227 000,00 грн (100 х 2 270,00). 
Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє                       у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Таким чином, оскаржене рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», підписаною представником Криловою Оленою Леонідівною, на постанову Харківського апеляційного суду від 28 квітня              2021 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                             М. М. Русинчук
                                                                                                                        Н. О. Антоненко
В. І. Крат