ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 р.	Справа № 520/13822/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Перцової Т.С. ,
за участю секретаря судового засідання Севастьянової А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2020, (головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В.,  повний текст складено 03.02.20 року) по справі № 520/13822/19
за позовом           ОСОБА_1  
до          Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області  
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати бездіяльність Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті заборгованості по пенсії протиправною;
- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити борг по пенсії за період з 01.01.2008 по 01.01.2016 у сумі 84 305,11 грн., що складається з 38 732,71 грн. (недоплата, виявлена шляхом обрахування різниці коштів, призначених і фактично виплачених), 45 572,40 грн. (невиконання Постанови КМ України №355 та не донарахування 35% до пенсії);
- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області подати в установлений судом термін, з моменту набрання рішення законної сили звіт про виконання рішення суду (ст. 382 КАС України).
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2020 у задоволенні позову відмовлено.
ОСОБА_1 , не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування вимог зазначає, що судом першої інстанції не не повно з`ясовано обставини по справі, не надано оцінки доказам, а саме довідкам від 31.05.2012 та від 02.07.2017 № 100/21370, не враховано, що пенсійний орган безпідставно виплачує позивачу пенсію у меншому розмірі без врахування цих довідок  про розмір грошового забезпечення станом на 01.04.2012, не надано належної оцінки розрахункам сум пенсії як відповідача так і скаржника.
При цьому, вважає, що відповідачем невірно обчислено його пенсію з 2008 року, а тому просить суд зобов`язати останнього нарахувати та виплатити заборгованість по пенсії за період з 01.01.2008 по 01.01.2016.
Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач) подало відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. 
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що підтверджується витягом з пенсійної справи позивача (а.с. 17).
02.09.2019 позивач звернувся до пенсійного органу  із заявою, в якій просив здійснити перерахунок та виплату пенсії  у сумі 125 551,10 грн.
В заяві зазначив, що під час здійснення перерахунку його пенсії відповідачем не враховано довідки від 31.05.2012 та від 02.07.2017 № 100/21370 про розмір його грошового забезпечення станом на 01.04.2012, які містять відомості про надбавку за оперативно розшукову діяльність та більший розмір премії, а тому пенсія виплачується йому у меншому розмірі. (а.с. 28-32)
На звернення позивача 03.10.2019 Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області листом повідомило, що 02.10.2017 ГУНП в Харківській області надало до пенсійного органу довідки про грошове забезпечення для здійснення перерахунку його пенсії з 01.01.2018 та станом на 01.04.2012. Перерахунок пенсії, на підставі вищезазначених довідок здійснено з 01.11.2016. Також, на виконання постанови Красноградського районного суду Харківської області від 14.12.2017 по справі № 626/1953/17 головним управлінням проведено перерахунок  пенсії з урахуванням довідки про розмір грошового забезпечення від 19.05.2017 № 100/21370 з 01.01.2016.
Доплату різниці пенсії за рішенням суду з 01.01.2016 по 28.02.2018 виплачено у лютому 2018 року. Пенсійне забезпечення позивача здійснюється з додержанням норм та вимог чинного законодавства (а.с. 33-34).
Вважаючи протиправною  бездіяльність відповідача, щодо не здійснення перерахунку пенсії, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області перерахунок пенсії ОСОБА_1 проведено з додержанням норм та вимог чинного законодавства. 
Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є, зокрема Закон "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"  № 2262-ХІІ (далі – Закон № 2262-ХІІ), яким визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Статтею 43 Закону № 2262-ХІІ визначено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим  Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 49 Закону № 2262-XII, пенсію згідно з цим Законом призначають органи Пенсійного фонду України.
Документи про призначення пенсії розглядає орган ПФУ і не пізніше ніж у 10-денний строк з дня їх надходження приймає рішення про призначення або відмову в призначенні пенсії.
Повідомлення про відмову в призначенні пенсії із зазначенням причини орган ПФУ видає (надсилає) заявникові не пізніше ніж протягом 5 днів після прийняття відповідного рішення.
Питання перерахунку раніше призначених пенсій регламентовано статтею 63 Закону №  2262-ХІІ), згідно із якою перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.
Постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (далі - Порядок № 45), яким визначено процедуру перерахунку пенсії та належні для цього підстави.
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 2262-XII, крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2001 року № 3-1 (далі - Порядок № 3-1).
Цим нормативно-правовим актом визначено процедуру перерахунку пенсії та належні для цього підстави.
Пунктом 4 Порядку № 3-1 передбачено, що заява про переведення з одного виду пенсій на інший, про перерахунок пенсії подається до органу, що призначає пенсію, заявником за місцем проживання, а при необхідності - його законним представником за місцем проживання.
Відповідно до п. 23 цього Порядку передбачено, що перерахунок раніше призначених пенсій проводиться органами, що призначають пенсії, у порядку установленому статтею 63 Закону № 2262-XII.
Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що підставою для вчинення дій, спрямованих на перерахунок раніше призначених пенсій, може бути як відповідна заява пенсіонера та додані до неї документи, так і рішення, прийняте Кабінетом Міністрів України, про що державні органи визначені Порядком № 45, повідомляють орган ПФУ.
За результатами розгляду заяви та доданих до неї документів пенсійний орган ухвалює рішення про перерахунок чи про відмову у перерахунку раніше призначеної пенсії.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 наявні чотири довідки про розмір його грошового забезпечення, видані ГУ МВС України в Харківській області та ГУ НП в Харківській області за № 100/21370:
станом на 01.01.2008: 
в якій, зокрема, зазначені складові грошового забезпечення, зокрема : надбавка за виконання особливо важливих завдань 48%, надбавка за роботу з таємними документами 15%;  премія у розмірі 40%, ( без дати видачі) (а.с.59)
- довідка від 02.10.2017р. в якій, зокрема, зазначені складові грошового забезпечення, зокрема : надбавка за виконання особливо важливих завдань 50%, надбавка за роботу з таємними документами 15%;  надбавка за ОРД 15%, премія у розмірі 40% (а.с.54)
довідки станом на 01.04.2012:
-від 31.05.2012  в якій , зазначені складові грошового забезпечення, зокрема : надбавка за виконання особливо важливих завдань 50%, надбавка за роботу з таємними документами 15%;  премія у розмірі 82,7 %,  (а.с.61) 
-від 02.10.2017 , в якій , зазначені складові грошового забезпечення, зокрема : надбавка за виконання особливо важливих завдань 50%, надбавка за роботу з таємними документами 15%;   надбавка за ОРД 45%, премія у розмірі 82,7 % (а.с.  55).
02.09.2019 позивач звернувся до пенсійного органу із заявою, в якій просив здійснити перерахунок його пенсії, оскільки вважав, що відповідачем під час її обрахунку, не враховано всі складові грошового забезпечення, зазначені у довідках, виданих ГУ МВС України в Харківській області № 100/21370 від 31.05.2012 та ГУ НП в Харківській області № 100/21370 від 02.10.2017, а саме: надбавки за оперативно-розшукову діяльність та премії у більшому розмірі.  
Вирішуючи спір , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач правомірно проводить виплату пенсії, при розрахунку якої враховані всі складові грошового забезпечення, зазначені в довідках, які наявні в матеріалах пенсійної справи.
Проте, колегія суддів зазначає, що надана відповідачем відповідь на звернення позивача, не містить посилань на врахування при розрахунку пенсії , всіх складових грошового забезпечення, зокрема надбавки за ОРД та премії в більшому розмірі. 
Посилання в листі,  що перерахунок його пенсії проведено з 01.11.2016 на підставі довідок від 02.07.2017, а тому пенсійне забезпечення здійснюється з додержанням вимог чинного законодавства, не може свідчити про  належний розгляд порушеного позивачем питання по суті звернення, оскільки не містить відомостей про врахування або не врахування зазначених складових грошового забезпечення при розрахунку пенсії позивача станом на 01.04.2012. 
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що фактично відповідач рішення щодо перерахунку пенсії позивача або відмови у його здійсненні на підставі поданої ним заяви 02.09.2019 не приймав. 
З наявних в справі відомостей з пенсійної справи про перерахунок пенсії позивача, також не вбачається врахування пенсійним органом премії в розмірах, вказаних в довідках від 02.10.2017 та від 31.05.2012. 
Вказане свідчить про протиправну бездіяльність пенсійного органу щодо не прийняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 02.09.2019.
Натомість, вирішуючи спір, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, не надав належної оцінки змісту листа пенсійного органу, а тому дійшов помилкових висновків про відмову в задоволенні позову. 
Відповідно до ч. 2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Колегія суддів зазначає, що прийняття пенсійним органом рішення в межах спірних відносин, є способом реалізації владних повноважень пенсійного органу в розумінні вищенаведених положень, проте рішення відповідач не приймав.
Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, з метою  ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, колегія суддів вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти за результатами її розгляду відповідне рішення. 
Щодо доводів апеляційної скарги про встановлення судового контролю за виконання рішення суб`єктом владних повноважень, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.
Відповідно до  ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно із ч. 4 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Відповідно до  ч. ч. 2, 3 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Статтею ст. 370 КАС України  визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, з вказаного вище слідує, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи.
Відповідно до ч. 6  статті 245 КАС України, у випадках, визначених у частинах 3 - 5 цієї статті, суд може визначити відповідачу - суб`єкту владних повноважень розумний строк виконання рішення суду.
Порядок встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах визначено статтею 382 КАС України, за приписами частини 1 якої суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Вказаною нормою КАС України встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
При цьому, встановлення вказаного заходу судового контролю є доцільним виключно у випадку, коли наявні достатні та об`єктивні підстави вважати, що суб`єкт владних повноважень буде ухилятись від виконання судового рішення.
В даному випадку, необхідність зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення позивач обґрунтовує виключно власними припущеннями, без надання доказів,  разом з тим, колегією суддів не встановлено наявності обставин, які б вказували на можливе ухилення відповідача від виконання судового рішення, тому суд не вбачає підстав для застосування положень ч. 1 ст. 382 КАС України.
Відповідно до п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, в той час як доводи апеляційної скарги частково спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.
Стосовно розподілу витрат зі сплати судового збору, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з   ч. 4 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд ухвалить нове рішення, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позову в розмірі 843,05 грн та апеляційної скарги -  1263,00 грн., що підтверджується квитанціями  від 09.12.2019 та від 25.02.2020 (а.с. 4, зв.б. а.с. 93).
Проте, відповідно до п.п.1,2 п.3 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання позову до сплати підлягав судовий збір у розмірі 840,80 грн, за подання апеляційної скарги - 1 261,20 грн.
Враховуючи, що апеляційна скарга судом задоволена частково, відповідно до ст. 139 КАС України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в сумі 1 051,00 грн.   за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь позивача.   
Керуючись ст.ст. 310, 315, 317,  321, 325   Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -  
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі № 520/13822/19  скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не прийняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 02.09.2019.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.09.2019 про перерахунок пенсії та прийняти рішення.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (ЄДРПОУ 14099344, м-н Свободи, 5, Держпром, 3-й під., 2 пов., м. Харків,61022) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 051 (одна тисяча п`ятдесят одна) грн. 00 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	С.П. Жигилій    Т.С. Перцова   	
Повний текст постанови складено  19.04.2021 року