ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2986/19  Номер провадження 22-ц/814/442/21	Головуючий у 1-й інстанції Шелудяков Л. В.  Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі:
головуючого судді: Хіль Л.М.,
суддів: Кузнєцової О.Ю., Прядкіної О.В.,
секретар: Гнатюк О.С.,
за участю: адвоката Дробахи А.Е., третіх осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , адвоката Ткаченко А.В., представника третьої особи ОСОБА_4 , представника відповідача ОСОБА_5 , адвоката Борсук В.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Щербанівської сільської ради Полтавського району 
на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 10 грудня 2020 року ухвалене під головуванням судді Шелудякова Л.В. (повний текст рішення складено 11 грудня 2020 року)
по справі за позовом  ОСОБА_6 до Щербанівської сільської ради Полтавського району, треті особи: Комунальне підприємство «Житлово-комунальний комбінат с. Розсошенці Полтавського району», Комунальне підприємство «БТІ та містобудування Полтавського району»,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_7 про визнання збудованої споруди самочинною та зобов`язання вчинити дії по усуненню перешкод у користуванні власністю.
Апеляційний суд заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И В :

    У листопаді 2019 року представник позивача ОСОБА_6 адвокат Дробаха А.Е. звернувся до суду з вказаним позовом, в якому з урахуванням уточнених вимог просив визнати сараї (сарай, господарську будівлю), що розташований поблизу житлового будинку по АДРЕСА_1 самочинно збудованим об`єктом та зобов`язати Щербанівську сільську раду вчинити дії по усуненню перешкод в користуванні приватною власністю ОСОБА_6 , а саме квартири АДРЕСА_2 , спричинених розташуванням поблизу житлового будинку сараїв (сарай, господарську будівлю) з порушенням будівельних норм, на відстані 0,4 метра. 
В обгрунтування позову вказував, що біля житлового будинку та квартири позивача по АДРЕСА_1 знаходиться господарська будівля (сарай). Відстань господарської будівлі (сараю) від житлового будинку становить 0,4 м, що є явним порушенням будівельних норм. Розміри будівлі по зовнішньому обміру 11,3 м на 3,4 м. В будівлі відсутні будь-які комунікації, також відсутні заходи щодо водовідведення атмосферних опадів із прилеглої території, в зв`язку з чим між господарською будівлею та частиною житла позивача відсутнє вимощення, що сприяє накопиченню вологи, в тому числі під фундаментом будинку, що знову ж таки руйнує житло ОСОБА_6 . 
Зазначав, що таке розташування господарської будівлі (сараю) призводить до утворення снігових мішків на даху сараю та між стінами сараю і квартирою позивача, що впливає на стан житлового будинку. 
Крім цього, таке розташування господарської будівлі (сараю) по відношенню до частини будинку позивача впливає на обслуговування нею свого житла, утворює значні перешкоди для проведення поточного ремонту.
      Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 10 грудня 2020 року позов ОСОБА_6 до Щербанівської сільської ради Полтавського району, треті особи: КП «Житлово-комунальний комбінат с. Розсошенці Полтавського району», Комунальне підприємство «БТІ та містобудування Полтавського району», ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 про визнання збудованої споруди самочинною та зобов`язання вчинити дії по усуненню перешкод в користуванні власністю – задоволено.
Визнано господарську будівлю (сарай), що розташована поблизу житлового будинку по АДРЕСА_1 самочинно збудованим об`єктом.
Зобов`язано Щербанівську сільську раду Полтавського району Полтавської області вчинити дії в порядку визначеному чинним законодавством України по усуненню перешкод в користуванні ОСОБА_6 квартирою АДРЕСА_3 , що належить їй на праві приватної власності та розташована в житловому будинку по АДРЕСА_1 , спричинені розташуванням поблизу зазначеного житлового будинку, самочинно збудованого з істотним порушенням будівельних норм (на відстані 0,4 м.) об`єкту нерухомого майна, а саме господарської будівлі (сараю).
Додатковим рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 09 березня 2021 року вирішено питання стягнення судових витрат, а саме: віднесено судові витрати по справі за позовом ОСОБА_6 до Щербанівської сільської ради Полтавського району, треті особи: Комунальне підприємство «Житлово-комунальний комбінат с. Розсошенці Полтавського району», Комунальне підприємство «БТІ та містобудування Полтавського району», ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 про визнання збудованої споруди самочинною та зобов`язання вчинити дії по усуненню перешкод у користуванні власністю – за рахунок держави.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила Щербанівська сільська рада, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 слід відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом порушено принцип справедливості судового рішення, оскільки ухвалене рішення про знесення сараїв потягне за собою знесення і сараїв інших співвласників, оскільки вони є суцільним комплексом, тому не можливо знести один сарай, не порушивши конструкцію інших.
Також, судом неповно з`ясовано всі обставини справи, оскільки внаслідок набрання рішення законної сили інші користувачі позбавляться можливості реалізувати своє право на отримання у власність інших сараїв.
Крім того, зазначає, що процес набуття права власності на земельну ділянку, на якій розташовані сараї, третіми особами розпочався, що підтверджено належними доказами.
Не погодившись з вказаним рішення місцевого суду його також, оскаржила третя особа- ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права просив рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову слід відмовити.
В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що висновок експерта № 48-19 від 04.10.2019 року на який посилається суд першої інстанції не може бути достатнім та належним доказом по справі, оскільки він базується лише на дослідженні технічних характеристик квартири АДРЕСА_2 .
Також, вказує, що позивачем не доведено, що саме діями відповідача – Щербаніською сільською радою, були порушені його права.
Крім того, місцевий суд залишив поза увагою, те що Щербанівська сільська рада не є власником та не має інформації про власників на об`єкт нерухомого майна (сараю) , який знаходиться поблизу житлового будинку по АДРЕСА_1 та не заперечує проти зносу вказаних сараїв за умови дотримання чинного законодавства України та прав ймовірних їх власників.
Також, судом не надано належної оцінки, як доказу листа департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області, відповідно до якого зазначено, що забудова сараїв за зазначеною адресою проводилася за часів Радянського Союзу, ознак виконання будівельних робіт не зафіксовано.
Таким чином, вважає, що більше ніж 30 років підряд сарай, що розташований поблизу житлового будинку по АДРЕСА_1 не порушував нічиїх прав та інтересів, а до суду з позовом ОСОБА_6 звернулась лише в 2019 році, що є самостійною підстовою для відмови у позові у зв`язку із спливом строку позовної давності.
В обгрутування доводів апеляційної скарги вказує, що судом не взято до уваги те, що господарська будівля (сарай), розташована поблизу житлового будинку АДРЕСА_1 , була побудована до того як позивачка здійснила добудову до своєї квартири АДРЕСА_2 з порушенням нею ж самою будівельних норм та стандартів.
Крім того, у резолютивній частині рішення місцейвого суду всупереч вимогам ч.5 ст. 265 ЦПК України, не зазначено, які саме дії повинна вчинити Щербанівська сільська рада Полтавського району Полтавської області, що унеможливлює виконання останнього.
06.04.2021 року на апеляційну скаргу ОСОБА_2 та 09.04.2021 року та на апеляційну скаргу Щербанівської сільської ради надійшли до суду відзиви від представника ОСОБА_6 – адвоката Дробахи А.Е., в яких він просив апеляційні скарги відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.
Також, 08.04.2021 року від представника третьої особи ОСОБА_7 – адвоката Борсука В.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 в якому він просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, судове рішення без змін.
Третя особа КП «БТІМ Полтавського району» Полтавської районної ради належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи до суду не з`явилась, просили справу розглянути без їх участі.У вирішення спору покладаються на розсуд суду.
В судове засідання з`явився представник позивача ОСОБА_6 - адвокат Дробаха А.Е. просив апеляційні скарги відхилити, рішення місцевого суду залишити без змін.
Треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , представник третьої особи ОСОБА_4 , просили апеляційні скарги задовольнити, рішення місцевого суду скасувати та ухалити нове рішення, яким в задоволенні позову слід відмовити.
Представник Щербанівської сільської ради – Баликова Н.І. просила свою апеляційну скаргу задовольнити, а рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові, а також просила вирішити питання судових витрат.
Третя особа ОСОБА_2 та його адвокат Ткаченко А.В. просили свою апеляційну скаргу задовольнити, рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, а також вирішити питання судових витрат.
Адвокат Борсук В.В. в інтересах третьої оособи ОСОБА_7 просив апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.
Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційних скарг, приходить до висновку, що скарги підлягають задоволенню частково.
Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Місцевим судом встановлено, що ОСОБА_6 на праві приватної власності належить квартира в житловому будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.19, 20-21).
Також встановлено, що біля житлового будинку та квартири позивача по АДРЕСА_1 знаходиться господарська будівля (сарай). Відстань господарської будівлі (сараю) від житлового будинку становить 0,4 м, що є явним порушенням будівельних норм. 
Розміри будівлі по зовнішньому обміру 11,3 м на 3,4 м. В будівлі відсутні будь-які комунікації, також відсутні заходи щодо водовідведення атмосферних опадів із прилеглої території відсутні, в зв`язку з чим між господарською будівлею та частиною житла позивача відсутнє вимощення, що сприяє накопиченню вологи, в тому числі під фундаментом будинку, що знову ж таки руйнує житло ОСОБА_6 . 
Таке розташування господарської будівлі (сараю) впливає на утворення снігових мішків на даху сараю та між стінами сараю та квартирою позивача, що впливає на стан житлового будинку. Крім цього таке розташування господарської будівлі (сараю) по відношенню до частини будинку позивача впливає на обслуговування нею свого житла, утворює значні перешкоди для проведення поточного ремонту.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 зверталась до Щербанівської сільської ради та Комунального підприємства «Житлово-комунального комбінату с. Розсошенці Полтавського району», для вирішення даної проблеми.
Від КП «Житлово-комунальний комбінат с. Розсошенці Полтавського району» отримана відповідь, в якій зазначено, що рішенням Щербанівської сільської ради від 25.12.2001 року «Про прийняття в комунальну власність територіальної громади Щербанівської сільської ради відомчого житлового фонду СУГРЕ» в комунальну власність Щербанівської сільської ради прийнятий житловий фонд (крім гуртожитків). Серед переданих житлових будинків та сараїв відсутній сарай, що знаходиться поблизу житлового будинку по АДРЕСА_1 . 
З відповіді Щербанівської сільської ради вбачається, що сільська рада не є власником та не має інформації про власників на об`єкт нерухомого майна (сарай), який знаходиться в АДРЕСА_1 . Одночасно з цим відповідач зазначив, що не заперечує проти зносу вказаних сараїв за умови дотримання чинного законодавства України та прав ймовірних їх власників (а.с.28).
Місцевим судом також встановлено, що відомості про адресу вказаного сараю, а також кому він надавався ні Щербанівська сільська рада, ні КП «ЖКК» не надали. 
Згідно відповіді Щербанівської сільської ради від 23.04.2020 року № 02-28/850 зазначено, що за зверненням мешканців житлового будинку по АДРЕСА_1 а 28.08.2019 року відбулася виїзна комісія з питань агропромислового комплексу, регулювання земельних відносин, охорони навколишнього середовища Щербанівської сільської ради. Під час роботи комісії встановлено, що будівлі та споруди за вказаною адресою експлуатуються та знаходяться в належному стані. Було прийнято рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, яке в подальшому було знято з розгляду на засіданні сесії Щербанівської сільської ради, оскільки на час прийняття відповідного рішення в сільській раді була відсутня інформація про всіх власників.
           З наданої відповіді КП «Бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 25.09.2019 року № 9847 вбачається, що відсутня інформація стосовно реєстрації права власності на спірну побудову сарай станом на лютий місяць 2004 року за адресою : АДРЕСА_4 , а також, КП «Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району» у відповіді від 19.09.2019 року зазначив, що згідно матеріалів технічної інвентаризації, проведеної КП «БТІМ Полтавського району» станом на 20.11.2006 року, за вищевказаної адресою відомості стосовно наявності самовільного будівництва відсутні.
У відповіді Департаменту ДАБІ у Полтавській області від 27.09.2019 року зазначено, згідно з даними Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів за адресою: АДРЕСА_1 інформація відсутня. За результатами попереднього вивчення ситуації, відповідно до інформації Щербанівської сільської ради з`ясовано, що забудова сараїв за зазначеною адресою проводилась за часів Радянського союзу, ознак виконання будівельних робіт не зафіксовано (а.с.31).
        Із висновку судового експерта №48-19 від 04.10.2019 року, вбачається, що, господарська будівля (сарай), що розташована поблизу житлового будинку по АДРЕСА_1 , де знаходиться квартира АДРЕСА_3 розміщена з порушенням будівельних норм, де вказано, що мінімальна відстань повинна складати 6,0 м. При цьому заходи щодо водовідведення атмосферних опадів із прилеглої території відсутні. Фактичне розміщення господарської будівлі (сараю) біля житлового будинку впливає на утворення снігових мішків на даху сараю та між стінами сараю і житлового будинку. Для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м. Дана норма стосується будівель для можливості проведення їх поточного ремонту вбачається із проведених досліджень власника квартири АДРЕСА_3 не мають можливості проводити поточний ремонт своєї частини будинку. Вимощення навколо житлового будинку біля сараю відсутнє, що сприяє накопиченню вологи під підошвою фундаментів будівлі, та яка в свою чергу сприяє руйнуванню надземної частини будівлі (а.с.32-38).
Місцевий суд задовольнив позов, оскільки підтверджено, що господарська будівля (сарай) являється безхазяйним майном, відсутні власники останнього, побудова є самочинною та такою, що зведена з істотними порушеннями ДБН, що порушує права позивача.
Апеляційний суд не може погодитись з таким висновком місцевого суду з наступних підстав.
         Слідуючи принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України), суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша та третя статті 13 ЦПК України).
Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Як вже зазначалося вище, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, при цьому, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду.
Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Встановлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц та від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц).
Відповідно до ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.
Із матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка, на якій розташовані вищезазначені сараї є комунальною власністю, проте сараї, які знаходяться поблизу житлового будинку по АДРЕСА_1 на балансі Щербанівської сільської ради не перебувають.
Згідно рішення Щербанівьскої сільської ради народних депутатів від 25.12.2001 року було передано в комунальну власність Щербанівській сільській раді відомчий житловий фонд СУГРЕ.
Згідно реєстру основних засобів, вказано, що було передано 61 житловий будинок та сараї НОМЕР_1 відділень. 
На даний час вищезазначені об`єкти передані на баланс новоствореного КП « ЖК с. Розсошенці Полтавського району»
Між тим, сарай по АДРЕСА_1 не був переданий в комунальну власність Щербанівської сільської ради, а пізніше на баланс КП « ЖК с. Розсошенці Полтавьского району, оскільки на схемі, яку додано до акту приймання передачі сараїв в кількості 118 відділень, відступній спірний сарай.
Крім того, інформація, що сарай є самочинним будівництвом не підтверджена належними та допустими доказами.
Посилання позивача на те, що вказаний сарай є безхазяйним майно не підтверджено належними доказами, оскільки існує порядок передачі речі, вланик якої невідомий в безхазяйну річ встановлений відповідно до роз`яснень Міністерства юстиції від 13.10.2011 року.
Відповідно до ст. 335 Цивільного кодексу України, безхазяйна річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації.
В матеріалах справи відсутні відомості, що Щербанівською сільською радою Полтавського району подавалася заява про взяття на облік сараїв, які знаходяться поблизу житлового будинку по АДРЕСА_1 до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно.
З вказаного слідує, що відсутні і відповідно рішення про передачу майна в комунальну власність.
Між тим, в матерілах справи є відомості про те, що до Щербанівської сільської ради Полтавського району звернулися треті особи по справі з метою отримання згоди на розробку проекту землеустрою, а в подальшому останнім було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, що знаходиться на території Щербанівської сільської ради.
За таких обставин в Щербанівської сільської ради відсутні повноваження на вчинення будь-яких дій щодо будівлі (сараю), що розсташований по АДРЕСА_1 
За змістом частини 5 ст. 12 ЦПК України, на суд покладається обов`язок щодо сприяння всебічному і повному з`ясуванню обставин справи шляхом роз`яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов`язків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом.
Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Після спливу строків, зазначених в частинах 1 та 2 цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.
Таким чином, наведеними нормами процесуального закону визначено, що вирішення питання щодо заміни належного відповідача, залучення до участі у справі співвідповідача здійснюється лише під час розгляду справи в суді першої інстанції до початку розгляду справи по суті, при цьому суд позбавлений процесуальної можливості здійснити заміну неналежного відповідача належним при відсутності клопотання позивача.
За таких обставин рішення місцевого суду підлягає скасуванню у зв`язку з подачею позову до неналежного відповідча, з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Статтею 141 ЦПК України визначено механізм розподілу судових витрат між сторонами, частиною першою якої встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з частиною тринадцятою  статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з ч.ч.1-2  ст. 137 ЦПК України  витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
В судовому засіданні представник ОСОБА_2 – адвокат Ткаченко А.В. надала підтвердження понесених витрат на правову допомогу, а саме договір про надання професійної правничої допомоги від 14 січня 2021 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , розрахунок до договору про надання професійної правничої допомоги від 14 січня 2021 року (детальний опис робіт), акт наданих послуг та виконання робіт від 27 травня 2021 року, копія квитанції № Т-01/01/21від 14.01.2021 року.
     З врахуванням вищенаведеного, а також того, що представником  ОСОБА_2  було надано детальний опис наданих послуг, який відповідає та є співмірним із характером правовідносин, які склалися між сторонами та складністю справи, апеляційний суд приходить до висновку, що витрати у розмірі 3000 грн слід компенсувати за рахунок держави, оскільки позивачка відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору.
Також слід компенсувати на користь ОСОБА_2 витарти за подачу апеляційної скарги у розмірі по 2305,20 грн. за рахунок держави.
Також слід зазначити, що із справи вбачається, що апелянтом є Щербанівська сільська рада Полтавського району, проте згідно платіжного доручення № 166 від 23.03.2021 року (т.2а.с.170) вбачається, що платником є Виконавчий комітет Щербанівської сільської ради, вітдак і витрати, у розмірі 2305,20 грн понесені останнім, слід компенсувати за рахунок держави.
Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В 
Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Щербанівської сільської ради Полтавського району задовольнити частково.
Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 10 грудня 2020 року скасувати.
Ухвалити нове судове рішення.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до Щербанівської сільської ради Полтавського району, треті особи: Комунальне підприємство «Житлово-комунальний комбінат с. Розсошенці Полтавського району», Комунальне підприємство «БТІ та містобудування Полтавського району», ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 про визнання збудованої споруди самочинною та зобов`язання вчинити дії по усуненню перешкод у користуванні власністю -відмовити.
Судові витрати Виконавчого комітету Щербанівської сільської ради в розмірі 2305,20 грн компенсувати за рахунок держави.
     Судові витрати ОСОБА_2 в розмірі 5305,20 грн компенсувати за рахунок держави.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                      Л.М. Хіль 
Судді:                                                                            О.Ю. Кузнєцова
О.В. Прядкіна

Повний текст складено 31.05.2021 року