КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД

Справа № 372/467/21                                                                          Головуючий у суді І інстанції Проць Т.В.
Провадження № 22-ц/824/6780/2021                                           Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
23 червня 2021 року                                                                    м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Ігнатченко Н.В.,
суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О., 
за участю секретаря судового засідання - Войтенко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 12 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», приватного виконавця виконавчого округу Київської області Чучкова Михайла Олександровича, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання недійсними електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна,
 
в с т а н о в и в:
 
У лютому 2021 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал»), приватного виконавця виконавчого округу Київської області Чучкова М.О. (далі - приватний виконавець Чучков М.О.), Державного підприємства «Сетам» (далі - ДП «Сетам»), ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання недійсними електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна.
Одночасно представник позивача - ОСОБА_4 подав заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме квартиру за адресою:  АДРЕСА_1 , та заборони ОСОБА_2 та уповноваженим ним особам здійснювати дії щодо примусового входження у вказану квартиру, а також здійснювати дії, спрямовані на проведення державної реєстрації місця проживання/перебування будь-яких осіб у вищезазначеному помешканні.
На обґрунтування заявлених вимог зазначено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця Чучкова М.О. знаходиться зведене виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» за кредитними договорами. Цим же приватним виконавцем у рамках зведеного виконавчого провадження 8 грудня 2020 року накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_3 - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачу 5 лютого 2021 року стало відомо, що вказана квартира виставлена на електронні торги та реалізована на цих торгах, а їх переможцем визнано ОСОБА_2 . Вважаючи, що електронні торгивідбулись незаконно та вважаючи, що дії приватного виконавця щодо виставлення нерухомого майна на реалізацію є незаконними, оскільки право власності на 1/2 частину вказаного нерухомого майна належить ОСОБА_1 , який у свою чергу не є боржником за жодним виконавчим документом перед ТОВ «Вердикт Капітал», позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсними електронних торгів. На думку заявника вжиття заходів забезпечення позову у даній справі, в тому числі шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно, викликані необхідністю нівелювання реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду та своєчасне невжиття цих заходів може стати перешкодою для належного та повного захисту і відновлення порушених прав, у зв`язку з тим, що вказане майно може бути безперешкодно відчужено на користь третіх осіб. Вжиття заходів забезпечення позову у даній справі шляхом накладення заборони на примусове входження в нерухоме майно потрібне за для уникнення реальної загрози примусового входження в житловий об`єкт, який є єдиним житлом позивача та його родини.
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 12 лютого 2021 року заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 задоволено частково.
Накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . В іншій частині заяву про забезпечення позову залишено без задоволення.
Частково задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, характер спірних правовідносин та предмет позову, а також взявши до уваги наведені позивачем обставини, дійшов висновку, що така заява спрямована на забезпечення прав позивача на нерухоме майно та з урахуванням наявних ризиків запобігатиме утрудненню чи неможливості виконання рішення суду в майбутньому.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неправильного застосування судом першої інстанціїнорм матеріального і порушення норм процесуального права, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.
Як на підставу своїх вимог посилається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною і такою, що підлягає скасуванню, з огляду на те, що не сприяє захисту прав всіх учасників справи, а спрямована виключно на сприяння боржникам ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , а також їх представнику ОСОБА_4 продовжувати ухилятися від виконання рішення суду, на виконання якого відбувався продаж спірної квартири та порушення прав кредитора і стягувача ТОВ «Вердикт Капітал», адже торги було зірвано, а виконання рішення знову відтерміновано на невизначений період. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та її чоловік, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Фактичне зупинення продажу арештованого нерухомого майна порушує права стягувача у виконавчому провадженні, а тому ухвалу суду не можна визнати законною та обґрунтованою, а відсутність зустрічного забезпечення достатнього для покриття збитків сприяє боржникам й надалі ухилятись від процесуальної дисципліни та зловживати процесуальними правами.
Відзиви учасників справи на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходили.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду,  перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. 
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
На підставі частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Згідно із частиною першою статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. При цьому заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.
У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його.
Судом встановлено, що у лютому 2021 року ОСОБА_1  звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ТОВ «Вердикт Капітал», приватного виконавця Чучкова М.О., ДП «Сетам», ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , в якому просив:
- визнати протиправними дії приватного виконавця Чучкова М.О. щодо визначення вартості (оцінки) нерухомого майна - квартири за адресою:  АДРЕСА_1 ,у виконавчому провадженні № 63856973 (зведене виконавче провадження № 63862571) з примусового виконання виконавчого листа № 752/744/14-ц, виданого 27 січня 2017 року Голосіївським районним судом м. Києва; 
- визнати протиправними дії приватного виконавця Чучкова М.О. щодо передачі на реалізацію в ДП «Сетам» нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 862 108 грн, у виконавчому провадженні № 63856973 (зведене виконавче провадження № 63862571) з примусового виконання виконавчого листа № 752/744/14-ц, виданого 27 січня 2017 року Голосіївським районним судом м. Києва;
- визнати недійсними електронні (прилюдні) торги з реалізації арештованого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що відбулись 3 лютого 2021 року, оформлені протоколом проведення електронних торгів № 524461 в процедурі примусового виконання виконавчого листа № 752/744/14-ц, виданого 27 січня 2017 року Голосіївським районним судом м. Києва у зведеному виконавчому провадженні № 63862571.
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 12 лютого 2021 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 12 травня 2021 року, відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог про визнання протиправними дій приватного виконавця Чучкова М.О. щодо визначення вартості (оцінки) та передачі на реалізацію в ДП «Сетам» нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 862 108 грн, у виконавчому провадженні № 63856973 (зведене виконавче провадження №63862571) з примусового виконання виконавчого листа № 752/744/14-ц, виданого 27 січня 2017 року Голосіївським районним судом м. Києва.
Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсними електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, позивач посилався на те, що спірна квартири є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбана ним та боржником ОСОБА_3 під час перебування у зареєстрованому шлюбі за договором купівлі-продажу, іпотекою вона обтяжена ніколи не була та він особисто не має невиконаних зобов`язань перед стягувачем ТОВ «Вердикт Капітал», а тому примусова реалізація цього майна без його відома і згоди як співвласника відбулась незаконно, а відтак електронні торги, що відбулись 3 лютого 2021 року підлягають визнанню недійними як один із різновидів правочину щодо нерухомого майна.
Отже, предметом судового розгляду в межах даної справи є майнові вимоги  ОСОБА_1 щодо визнання недійсними електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, 1/2 частина якого, на його думку, належить йому на праві спільної сумісної власності.
Як свідчать матеріали справи, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , 1 липня 2005 року на праві власності зареєстрована за ОСОБА_3 , яка є боржником перед ТОВ «Вердикт Капітал» та з якою позивач з 14 червня 1996 року перебуває у шлюбі.
Суд першої інстанції установив, що згідно з наданою представником позивача копією протоколу № 524461, 3 лютого 2021 року було проведено електронні торги з продажу вказаного арештованого нерухомого майна боржника та визначено переможця торгів  ОСОБА_2 (учасника 5) зі ставкою у розмірі 1 020 000 грн.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що стороною позивача було надано належні та допустимі докази на підтвердження того, що відповідачами вчиняються активні дії щодо платного примусового відчуження квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка була набута боржником у виконавчому провадженні в період перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем.
Отже, з матеріалів справи слідує, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
Забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.
Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.
При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).
Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, в якому зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом, як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.
Крім того, Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
ЄСПЛ у рішенні від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 331/3944/18 (провадження № 61-11311св19).
Задовольняючи частково заяву позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, характер спірних правовідносин та предмет позову, а також взявши до уваги наведені представником позивача обставини, дійшов обґрунтованого висновку, що така заява спрямована на забезпечення прав сторони у спорі та з урахуванням наявних ризиків запобігатиме утрудненню чи неможливості виконання рішення суду в майбутньому.
Указане відповідає роз`ясненням, наданим судам у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», відповідно до якого, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. 
Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб, оскільки він є цілком доречним та обґрунтованим видом забезпечення позову у справі з огляду на те, що матеріали справи містять переконливі докази того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
Водночас наведений захід забезпечення позову у вигляді арешту на нерухоме майно, яке залишилося оформленим на боржника до вирішення спору по суті, відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог позивача щодо забезпечення позову і спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Невжиття таких заходів забезпечення позову призведе до неможливості виконання судового рішення і виникнення між сторонами у справі інших конфліктних ситуацій та судових спорів. Будь-які права інших осіб, що не є учасниками судового процесу, не порушуються у зв`язку із вжиттям такого заходу.
За таких обставин судом першої інстанції на законних підставах вжито заходів забезпечення позову  ОСОБА_1  до ТОВ «Вердикт Капітал», приватного виконавця Чучкова М.О., ДП «Сетам», ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про визнання недійсними електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна.
В оцінці доводів апеляційної скарги колегією суддів враховано, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.
Посилання апеляційної скарги на те, що втручання суду в проведені ДП «Сетам» торги призвело до їх зриву та встановлення статусу торгів такими, що не відбулися, тобто порушення частини одинадцятої статті 151 ЦПК України, відхиляються як необґрунтовані, оскільки оспорювані торги були проведені 3 лютого 2021 року, тоді як заходи забезпечення позову були вжиті тільки 12 лютого 2021 року і відповідна ухвала отримана стороною позивача 15 лютого 2021 року, а стаття 151 ЦПК України взагалі не містить частини одинадцятої.
Як свідчить надана ТОВ «Вердикт Капітал» копія протоколу № 527250, проведені 3 лютого 2021 року електронні торги з продажу спірного майна в подальшому були визнанні такими, що не відбулися саме через відмову покупця від сплати запропонованої грошової суми, а не з інших підстав, зокрема, наявності обтяження, накладеного в судовому порядку.
Крім того, частина одинадцята саме статті 150 ЦПК України встановлює недопустимість вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться лише від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.
ТОВ «Вердикт Капітал» також посилалося на те, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції не з`ясував можливість вжиття заходів зустрічного забезпечення позову.
Відповідно до частини сьомої статті 153 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.
Згідно із частиною першою статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).
Отже, відповідно до вказаних положень процесуального закону, суд має право, однак не зобов`язаний вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача.
Випадки обов`язкового застосування зустрічного забезпечення встановлені частиною третьою статті 154 ЦПК України, відповідно до якої суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.
Оскільки обставини, за наявності яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, колегією суддів не встановлено, з огляду на зміст самої заяви про забезпечення позову в частині відсутності пропозицій заявника щодо зустрічного забезпечення відповідно положень статей 153, 154 ЦПК України, вказані доводи є необґрунтованими.
Крім того, апеляційним переглядом справи встановлено, що ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 18 березня 2021 року у задоволенні заяви генерального директора ТОВ «Вердикт Капітал» Іжаковського О.В. про зустрічне забезпечення позову у даній справі № 372/467/21 було відмовлено.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів відповідача та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків районного суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є необгрунтованими, ухвала суду першої інстанції про часткове задоволення заяви про забезпечення позову у даній справі постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для її скасування не вбачається.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.
Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» залишити без задоволення, а ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 12 лютого 2021 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених в частині другій статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                                          Н.В. Ігнатченко

Судді:                                                                                                    С.А. Голуб

                                                                                                               Д.О. Таргоній