УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/742/21         Головуючий у 1-й інст. Коцюба О. М. 
Категорія .1 ст.130 КУпАП Доповідач Зав`язун С. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого - судді                                Зав`язуна С.М.,
       за участю: секретаря                                Дем`янчук Н.Д.,
особи, яка притягається до 
адміністративної відповідальності                 ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 31 березня 2021 року,

ВСТАНОВИВ :
зазначеною постановою                  ОСОБА_1 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. 
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 грн. 
Згідно постанови суду, ОСОБА_1 08.02.2021 о 00 год 45 хв, по вул.Г.Сагайдачного в м.Новоград-Волинський, керував автомобілем ВАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 31 березня 2021 року та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Аргументує свої вимоги порушенням порядку проведення огляду, передбаченого ст.266 КУпАП, у зв`язку із відмовою пройти огляд на стан сп`яніння у лікаря. Вказує, що показники, отримані за допомогою приладу Газоаналізатора Drager Alcotest 6810 не можуть вважатися допустимими доказами, так як вказаний алкотестер нормативно не допущений до роботи з 2015 року, а також він не був відкалібрований, що прямо зафіксовано на роздруківці алкотестера. Звертає увагу на внесення дописок в протокол про адміністративне правопорушення, що є прямим порушенням інструкції. Мотивує свої доводи також тим, що даний відеозапис не може бути використаний як доказ правопорушення, оскільки відео поліції є неповним, неінформативним, знято невідомою особою, невідомим приладом, а дата зйомки не встановлена і не зафіксована. Крім того, зазначає, що в порушення вимог ст.265-2, 266 КУпАП його не відсторонили від керування автомобілем, а просто відпустили.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 на підтримку своєї апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до положень ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Згідно з вимогами ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом п.42 рішення Європейського суду з прав людини "Бендерський проти України" від 15.11.2007 року зазначається, що право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені.
На переконання апеляційного суду, суддя місцевого суду не дотримався вищевказаних норм закону та дійшов помилкового висновку щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, підтверджується показами поліцейського ОСОБА_2 , матеріалами справи про адміністративне правопорушення та відеозаписами.
Однак, апеляційний суд не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції та вважає, що суд першої інстанції не дав оцінки наведеним доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності для прийняття рішення про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, виходячи з наступного.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.
Частиною першої статті 130 КУпАП (у редакції, яка діяла до 01.07.2020 року) передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №090950 від 08.02.2021 року, ОСОБА_1 08.02.2021 року о 21 год 45 хв, в м.Новоград-Волинський, по вул. Г.Сагайдачного, керував автомобілем ВАЗ д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9 Правил дорожнього руху (а.с. 2).
Пункт 2.9. ПДР України передбачає, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Порядок проходження огляду на стан сп`яніння встановлений ст.266 КУпАП, а також затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17 грудня 2008 року «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (далі Порядок) та «Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою спільним наказом МВС та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року (далі Інструкція).
Відповідно до ч.2, ч.3, ч.5 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. Огляд водія проводиться в закладах охорони здоров`я у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами. Огляд особи на стан алкогольного сп`яніння, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Відповідно до п.7 Розділу І Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.
Розділом ІІ Інструкції встановлено, що за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (п.1); поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки (п.3); огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції (п.4); установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові (п.7).
Згідно з п.6 Порядку водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. 
Проте, при проведенні працівниками поліції огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 та складання за його результатами протоколу про адміністративне правопорушення, не були дотримані наведені вимоги, що в свою чергу залишилось поза увагою суду першої інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу «Drаgеr Аlcotest 6810», проте в суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що з його результатом огляду не погодився та пропонував їхати в лікувальний заклад, однак йому було відмовлено. Зазначив, що свідки, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення були присутні не тривалий час, та відразу після використання працівниками поліції алкотестера, підписавши пояснення написані працівниками поліції, залишили місце події.
Апеляційний суд, вважає що вказані доводи ОСОБА_1 не були спростовані достатньою кількістю належних та допустимих доказів, які б підтверджували, викладені в протоколі обставини по суті правопорушення та поза розумним сумнівом свідчили про наявність вини останнього у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.
Згідно з приписами ст.251 КУпАП доказами у справах про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. 
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Так, у якості доказу факту керування ОСОБА_1 автомобілем поліцейськими був наданий відеозапис події, зроблений за допомогою відеореєстратора службового автомобіля та нагрудної камери поліцейського (а.9).
Надаючи оцінку вказаному доказу, апеляційний суд враховує те, що обов`язок проводити повну фіксацію як факту вчинення адміністративного правопорушення, так і подальших процесуальних дій, що вчиняються поліцейськими, передбачено «Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженою наказом МВС України 18.12.2018 № 1026, зареєстрована в МЮ України 11.01.2019 за № 28/3299 (в подальшому Інструкція від 18.12.2018 року).
Відповідно до п.5 розділу Інструкції від 18.12.2018 року включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Тобто, як вбачається з наведеного, відеореєстратор поліцейського повинен бути ввімкнений від самого початку контакту з особою до закінчення складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно цієї особи.
Апеляційний суд вважає, що зазначені норми направлені на забезпечення об`єктивного і неупередженого виявлення та фіксування правопорушень у тому числі і з метою подальшого використання зафіксованої інформації у якості доказів у суді.
Зазначене вбачається із положень п.2 розділу І Інструкції від 18.12.2018, відповідно до якого застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється, в тому числі, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.
Аналіз цієї норми дає підстави стверджувати те, що за допомогою відеореєстратора повинна фіксуватись уся процедура виявлення та фіксації адміністративного правопорушення, а не лише окремі процесуальні дії цієї процедури. На думку суду, у випадку виявлення переривань відеозапису та фактичного фіксування лише окремих процесуальних дій чи окремих моментів, такий відеозапис не може визнаватись належним та допустимим доказом правопорушення.
Між тим, як убачається із долучених до матеріалів справи відеозаписів на диску з відеореєстратора автомобіля та нагрудної відеокамери поліцейського (а. с. 9), відеозйомка обстановки та обставин подій даного правопорушення в порушенням вимог Інструкції від 18.12.2018 з моменту початку виконання службових обов`язків поліцейськими безперервно до її завершення не велася (до завершення складання протоколу про адміністративного правопорушення), відео містить короткий фрагмент запису, при чому з даного відеозапису відсутня реальна можливість ідентифікувати учасників процесуальних дій - свідків, у зв`язку з неякісною відеозйомкою, тобто відеозаписом не зафіксовано обличчя осіб, у зв`язку з чим суд не знаходить підстав для визнання даного відеозапису події допустимим доказом.
Апеляційним судом з метою перевірки доводів апеляційної скарги за клопотанням ОСОБА_1 також викликалися свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, однак вказані свідки, які були повідомлені належним чином про місце та час апеляційного перегляду справи, в судове засідання не з`явилися.
Про незгоду ОСОБА_1 з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння, проведеного поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, на думку апеляційного суду, свідчить відсутність підпису ОСОБА_1 в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.7).
Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що його огляд було проведено за допомогою технічного приладу «Drager Alcotest 6810», який нормативно не допущений до роботи з 2015 року, а тому його показники не можуть братися до уваги судом, апеляційний суд вважає їх в цій частині безпідставними з наступних підстав.
Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність», який набрав чинності 01.01.2016 року, засоби вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, є законодавчо регульованими засобами вимірювальної техніки. До таких засобів вимірювальної техніки відносяться і вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається. 
Частиною 1 статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» встановлено, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» не встановлено вимог до законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що вже перебувають в експлуатації, пов`язаних з наявністю чинних сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу, які видавалися Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до 01.01.2016 року.
Відповідно до листа (який є публічно доступним) заступника директора Українського медичного центру сертифікації МОЗ України № 45 від 18.01.2018 року на запит Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, використання медичних виробів «Газоаналізатори Alcotest Drager 6810», які були завезені та введені в експлуатацію користувачем протягом терміну дії Свідоцтва та знаходження його у реєстрі медичної техніки та виробів медичного призначення у період з 10.02. 2010 року по 10.02.2015 року, є можливим, за умов додержання вимог щодо повірки (калібрування), що підтверджує вірність результатів вимірювання.
Зазначена інформація також вказана і в листі в.о. заступника генерального директора ДП "Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів" № 28-10/60 від 04.04.2017 року.
Окрім того, наказом Державної служби України з лікарських засобів «Про державну реєстрацію медичних виробів» від 29 грудня 2014 року № 1529 затверджено перелік зареєстрованих медичних виробів, які вносяться до державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення, в якому під № 43 зазначено - газоаналізатори Drager Alcotest, номер свідоцтва про державну реєстрацію 14455/2014; строк дії свідоцтва не обмежений.
Отже, газоаналізатор «Drager Alcotest 6810», який був застосований працівниками поліції під час огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, дозволений МОЗ, має свідоцтво про державну реєстрацію з необмеженим строком дії та є спеціальним технічним засобом.
В той же час слушними є твердження ОСОБА_1 , що газоаналізатор «Drager Alcotest 6810» не пройшов відповідне калібрування, а тому на законних підставах не міг бути застосований працівниками поліції.
Так, згідно положень статті 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», якою визначено основні терміни, що вживаються у даному Законі, зокрема:
- калібрування - це сукупність операцій, за допомогою яких за заданих умов на першому етапі встановлюється співвідношення між значеннями величини, що забезпечуються еталонами з притаманними їм невизначеностями вимірювань, та відповідними показами з пов`язаними з ними невизначеностями вимірювань, а на другому етапі ця інформація використовується для встановлення співвідношення для отримання результату вимірювання з показу (п.10 ч.1 ст.1);
- повірка засобів вимірювальної техніки - це сукупність операцій, що включає перевірку та маркування та/або видачу документа про повірку засобу вимірювальної техніки, які встановлюють і підтверджують, що зазначений засіб відповідає встановленим вимогам (п.18 ч.1 ст.1).
Відповідно до Інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу «Drager» Alcotest 6810» інтервал технічного обслуговування приладу становить 6 (шість) місяців (а.59-62).
Про необхідність кожні 6 (шість) місяців проводити калібрування газоаналізатора «Drager» Alcotest 6810» йдеться також і у вищезазначеній відповіді Українського медичного центру сертифікації від 18.01.2018 Вих.№45.
Як вбачається з роздруківки приладу Alcotest 6810 (тест №218 від 08.02.2021 року) за результатами проведеного огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння (а.8), останнє калібрування вказаного технічного засобу проводилось 11.06.2020 року, що вказує на недопустимість даного доказу, оскільки з часу останнього калібрування приладу, за допомогою якого працівниками поліції проводився огляд на стан алкогольного сп`яніння водія, пройшло понад 6 (шість) місяців, що виключало можливість використання працівниками полії вказаного спеціального технічного засобу.
Крім того, апеляційний суд враховує, долучену ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції роздруківку з сайту Gismeteo із щоденника погоди за лютий 2021 року в м.Новоград-Волинський, яка свідчать про те, що 08 лютого 2021 року температура повітря складала -10 градусів Цельсія (при цьому згідно технічних характеристик експлуатація технічного засобу «Drager Alkotest 6810» повинна проводитись при температурі - 5…+50 градусів), в той час як у роздруківці тестування на стан алкогольного сп`яніння зазначена температура +7 градусів, що свідчить про те, що прилад «Драгер Алкотест 6810» показував недостовірну інформацію.
За таких обставин, апеляційний суд визнає також недопустимим доказом перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння Акт огляду водія на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.7), оскільки зазначений Акт огляду був складений за результатами застосування спеціального технічного засобу «Drager» Alcotest 6810», дані якого визнані апеляційним судом недопустимим доказом.
Апеляційний суд враховує правову позицію Верховного Суду у справі №489/4827/16-а (постанова від 15.04.2020 року) та вважає безпідставним врахування судом першої інстанції пояснень поліцейського ОСОБА_2 в якості доказу вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, адже під час складення протоколу у справі про адміністративне правопорушення поліцейський діяв як службова особа – поліцейський СРПП Новоград-Волинського відділу поліції ГУНП в Житомирській області. Суд зазначає, що свідчення зазначеної особи не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, оскільки така особа є представником суб`єкта владних повноважень, який виконує функції нагляду та контролю за безпекою дорожнього руху.
Апеляційний суд, надаючи правову оцінку законності прийнятого районним судом рішення враховує, що суд має обґрунтовувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».
Враховуючи вищенаведені обставини, апеляційний суд вважає, що складений протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , є таким, що суперечить фактичним обставинам справи, а тому не може бути достовірним доказом вчинення ним інкримінованого йому адміністративного правопорушення.
Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 265-2, ч. 1 ст. 266 КпАП України, у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені, зокрема, частинами 1, 2, 3 і 4 статті 130 цього Кодексу, працівник відповідного підрозділу поліції МВС України, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку (якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.
Особи, які керують, зокрема, транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані, зокрема, алкогольного сп`яніння, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан такого сп`яніння.
Проте ніяких даних про тимчасове затримання транспортного засобу водія ОСОБА_1 , тобто належне виконання цих вимог закону, як протокол про адміністративне правопорушення, так й інші матеріали адміністративної справи - не містять.
Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» звернуто увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягують до відповідальності.
В справі «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» (№46477/99), Європейський суд з прав людини зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції формально підійшов до розгляду справи, допустив неповноту судового розгляду, вирішуючи питання щодо винних дій ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не сприяв повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи, належним чином не дослідив докази і не дав їм відповідну правову оцінку, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого судового рішення.
Враховуючи вимогу ч.4 ст.294 КУпАП щодо скороченого строку розгляду апеляційного перегляду, апеляційний суд вважає, що вичерпав всі можливості для отримання інших доказів по цій справі.
При цьому апеляційний суд не має права самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.
Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, апеляційний суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не доведена належними, допустимими та достовірними доказами.
За таких обставин, апеляційний суд вважає необхідним постанову суду скасувати, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу даного адміністративного правопорушення.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Постанову Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 31 березня 2021 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, - скасувати.
Прийняти нову постанову, якою провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 – закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Житомирського
апеляційного суду                                                        С.М. Зав`язун