У х в а л а
    
11 травня 2021 року
м. Київ
 
справа № 263/5917/18
 
провадження № 61-3107ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю., 
 
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від  23 липня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 01 жовтня 2020  року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - виконавчий комітет Маріупольської міської ради, про обмеження побачень з дітьми; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - виконавчий комітет Маріупольської міської ради, про зміну місця проживання неповнолітніх дітей,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2018 року ОСОБА_1 (прізвище змінено на « ОСОБА_1 ») звернулася до суду з зазначеним вище позовом та з урахуванням уточнень позову просила обмежити побачення батька з дітьми за визначеним нею графіком спілкування: щочетверга з 17-00 до 19-00 год у її присутності як матері та за згодою дітей.
 
У квітні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом та просив визначити місце проживання неповнолітніх дітей разом із ним, а саме за адресою: АДРЕСА_1 . 
 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від  23  липня 2020 року, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного суду від 01 жовтня 2020  року, у задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.
 
25 лютого 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - подала до Верховного Суду касаційну скаргу, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження, що надійшла 01 березня 2021 року, в якій заявник просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.
 
До касаційної скарги додано клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень із зазначенням того, що поштою повний текст постанови Донецького апеляційного суду від 01 жовтня 2020 року заявники не отримували, а про існування оскаржуваного судового рішення апеляційної інстанції стало відомо 15 лютого 2021 року під час розгляду іншої справи № 263/16687/17, не надавши, при цьому, підтверджуючих документів про не надіслання або не отримання заявником копії оскаржуваного судового рішення апеляційної інстанції.
 
Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 
від 15 березня 2021 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишено без руху та запропоновано надати належні докази на підтвердження поважності причин пропуску строку. Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.
 
На усунення недоліків касаційної скарги, що зазначені в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 березня 2021 року заявник направила до суду копії матеріалів цивільної справи разом із актом від 01 жовтня 2020 року та уточненою касаційною скаргою, помилково вважаючи, що вимоги указаної ухвали касаційної інстанції виконано.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно із частиною першою та другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
У заяві про поновлення строку на касаційне оскарження заявник вказує, що з повним текстом оскаржуваної постанови Донецького апеляційного суду від 01 жовтня 2020  року заявник ознайомилася в рамках іншої справи № 263/16687/17, але належні докази, що підтверджують надсилання копії судового рішення судом апеляційної інстанції та/або доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку не надає, оскільки вказує на їх відсутність у матеріалах цієї справи, при цьому, вважає дані обставини поважними для поновлення зазначеного строку. Разом з цим, заявник зазначає, що з 01 жовтня 2020 року  ОСОБА_1 змінила фактичне місце проживання своє та малолітніх дітей, надавши на підтвердження цього акт від 01 жовтня 2020 року.
 
Однак вказані заявником підстави для поновлення строку на касаційне оскарження також не можуть бути визнані судом поважними, оскільки не є такими, що не залежить від волі особи, яка подає касаційну скаргу й не надають такій особі права у будь-який необмежений час після спливу строку касаційного оскарження реалізовувати право на касаційне оскарження судових рішень. 
 
Крім того,  ОСОБА_1 було достовірно відомо про наявність апеляційного перегляду цієї справи, оскільки саме за її апеляційною скаргою було ухвалено судове рішення апеляційної інстанції, тому вона була зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі.
 
Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
 
Отже, Верховному Суду не надано належних доказів, які підтверджують дату отримання/не отримання копії судового рішення апеляційної інстанції, а саме: поштовий конверт (або його копії) суду апеляційної інстанції з трек-номером поштового відправлення копії судового рішення апеляційної інстанції на адресу заявника або підтверджуючих документів про не надіслання або не отримання  ОСОБА_1 копії оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції.
 
Зазначені заявником причини пропуску строку є по суті аналогічними тим, які заявник зазначав у касаційній скарзі й які вже були визнані неповажними.
 
Статтею 131 ЦПК України визначено обов`язок учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи, тому посилання заявника на зміну свого фактичного місце проживання судом визнаються неповажними.
 
Заявником не наведено інших поважних обставин, які б перешкоджали йому своєчасно реалізувати своє право на касаційне оскарження. 
 
Верховним Судом установлено, що згідно з даними офіційного сайту Єдиного державного реєстру судових рішень повний текст оскаржуваної постанови Донецького апеляційного суду від 01 жовтня 2020 року оприлюднено 09 жовтня 2020 року, а з касаційною скаргою заявник звернулася до суду касаційної інстанції лише 25 лютого 2021 року.
 
Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
 
Однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункти 8, 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Заявнику надавався строк для усунення недоліків його касаційної скарги, однак він не скористався своїми процесуальними правами, не проявив належної обачності у захисті своїх прав.
 
Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 1 ЦПК України).
 
Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки (частина третя статті 27 ЦПК України).
 
Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а  також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року). 
 
Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі «Тойшлер проти Германії» від 04 жовтня 2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.
 
Заявник після подачі апеляційної скарги не демонстрував готовність брати участь у розгляді цієї справи.
 
Так, у кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.
 
Частиною першою статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
 
Пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.
 
Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються у кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
 
Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.
 
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.
 
Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.
 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зі спливом значного проміжку часу, є порушенням принципу юридичної визначеності та «права на суд», гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункти 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).
 
Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у практиці Європейського суду з прав людини.
 
Так, у параграфі 41 рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у  їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
 
Аналогічні висновки викладені ЄСПЛ також у справах «Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18  січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.
 
Поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є  складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.
 
Оскільки касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подана з пропуском строку на касаційне оскарження, а наведені підстави для поновлення пропущеного строку визнані неповажними та заявником не наведено інших поважних підстав для поновлення строку, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
 
Керуючись пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від  23 липня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 01 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - виконавчий комітет Маріупольської міської ради, про обмеження побачень з дітьми; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - виконавчий комітет Маріупольської міської ради, про зміну місця проживання неповнолітніх дітей відмовити.
 
Копію ухвали разом із доданими до скарги матеріалами направити заявникові.                                                       
 
Судді:                                                                                                        О. М. Осіян

                                                                                                   О. В. Білоконь

                                                                                                                         Н. Ю. Сакара