Ухвала
іменем України 
11 травня 2021 року
м. Київ
справа № 640/3033/17
провадження № 51-2243 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 – ОСОБА_5 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року,
встановив:
За вироком Київського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2019 року  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого статтею 257 Кримінального кодексу України (далі – КК), та виправдано у зв’язку з відсутністю складу злочину, а також його визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 14, частини 4 статті 187 КК, у зв’язку з недоведеністю вчинення злочину та виправдано.
ОСОБА_4 засуджено за частиною 1 статті 263 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; частиною 2 статті 263 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік; частиною 1 статті 263-1 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; частиною 1 статті 199 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; частиною 2 статті 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців; частиною 1 статті 358 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік; частиною 3 статті 15, частиною 3 статті 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців; частиною 4 статті 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років з конфіскацією особистого майна; пунктами 6, 9, 12, 13 частини 2 статті 115 КК до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією особистого майна.
На підставі частини 1 і 2 статті 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією особистого майна.
Також, цим вироком засуджено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , щодо яких судові рішення в касаційному порядку не оскаржуються.
Судом також вирішено долю речових доказів та питання щодо процесуальних витрат.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року вирок Київського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2019 року щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 залишено без зміни.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисник не погоджується з вказаними судовими рішеннями щодо його підзахисного. 
Перевіривши касаційну скаргу захисника на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону
 
Так, відповідно до вимог частини 2 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК, також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК.
У частині 1 статті 433 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до яких суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є:  істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості  кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Як убачається зі змісту касаційної скарги захисник фактично просить надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж їм дано судами першої та апеляційної інстанцій, тобто посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, що згідно зі статтею 438 КПК не є предметом перевірки у касаційному порядку.
Тобто у касаційній скарзі захисник має вказати на конкретні порушення закону, що можуть бути підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на його думку, допущено судами першої та апеляційної інстанцій при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи на обґрунтування кожної позиції.

Таким чином, недодержання захисником вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху. 
 
З урахуванням наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд           
 
постановив:
Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 – ОСОБА_5 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 18 лютого  2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 02 лютого 2021 рокузалишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали. 

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                             ОСОБА_3