ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4620/21 Справа № 214/7901/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Прасолов В. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді - Бондар Я.М.
 
суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.
 
сторони справи :
 
позивач – ОСОБА_1 ,
 
відповідач - ОСОБА_2 ,

 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційну скаргу відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 лютого 2021 року, ухваленого суддею Прасоловим В.М. у м. Кривому Розі, повний текст судового рішення складено15 лютого 2021 року,
 
В С Т А Н О В И В:

 
       У жовтні 2019 року представник ОСОБА_1 , - адвокат Штефан Д.Ю. звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визначення часток у спільній сумісній власності, визнання права власності, стягнення грошової суми.
В обґрунтування позову зазначив, що 18 квітня 2015 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 141 від 18.04.2015 року. За час спільного проживання сторонами за спільні кошти, 28 листопада 2017 року, була придбана двокімнатна квартира, житловою площею 35,9 кв.м., загальною площею 48,8 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кульбідою Є.М. 28.11.2017 року, реєстровий номер 1900. Покупцем вказаної квартири за договором купівлі-продажу визначена ОСОБА_2 , ОСОБА_1 надавав згоду на придбання вказаної квартири у спільну сумісну власність подружжя. 
Крім того, в інтересах сім`ї та з відома другого подружжя, ОСОБА_2 , 07.11.2017 року було укладено кредитний договір № Z06.187.77699, за змістом якого ПАТ «Ідея Банк» надав позичальнику ОСОБА_1 , кредит (грошові кошти) в сумі 45700 гривень. Вказаний кредит надано на 48 місяців, дата останнього платежу – 07.11.2021 року, щомісячний платіж складає 2696,33 грн. Всього за період з грудня 2018 року по 28 вересня 2020 року було сплачено 78 223 грн. 99 коп. Позивач вважає, що має право на відшкодування Ѕ частки сплачених за кредитним договором коштів у розмірі 78223,99 грн., що становить 39112 грн.
Після неодноразового уточнення позовних вимог ОСОБА_1 просив суд визначити, що частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у праві власності на двокімнатну квартиру, житловою площею 35,9 кв.м., загальною площею 48,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є рівними; визнати за ОСОБА_1 , право власності на Ѕ частку двокімнатної квартири, житловою площею 35,9 кв.м., загальною площею 48,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати цивільні права та обов`язки за кредитним договором від 07.11.2017 року № Z06.187.77699, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк» спільним майном подружжя та стягнути з ОСОБА_2 , грошові кошти у розмірі 39112 гривень у якості компенсації Ѕ частки сплачених ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 78223,99 гривень на погашення кредиту за кредитним договором від 07.11.2017 року № Z06.187.77699, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк».
24 грудня 2019 року відповідачка за первісним позовом ОСОБА_2 , подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , про визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя договір позики, стягнення в рахунок поділу майна Ѕ частки грошових коштів за договором позики, стягнення грошової компенсації за сплату комунальних послуг.
В обґрунтування зустрічного позову зазначила, що з 2015 року сторони перебували у шлюбі, спільних дітей від шлюбу не мають. За весь час спільного проживання сторонами була придбана 28.11.2017 року житлова квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, враховуючи, що подружжю не вистачало суми для сплати вартості квартири в повному обсязі, позивачка та відповідач домовились з продавцем про укладення договору позики на суму 49000,00 грн. строком до 28.05.2020 року з щомісячним платежем у сумі 2700,00 грн. ОСОБА_1 надав згоду на укладання цього договору. 08 грудня 2018 року шлюб розірвано, однак ще до розірвання шлюбу подружжя припинило спільне проживання однією сім`єю та ведення домашнього господарства. Позивачка залишилась мешкати з донькою від першого шлюбу у двох у спірній квартирі, а відповідач переїхав проживати до іншого місця. З цього часу позивачка, будучи зареєстрована у вказаній житловий квартирі, мешкає разом з донькою, займається ремонтом у квартирі та сплачує самостійно комунальні послуги. ОСОБА_1 не допомагає у сплаті обов`язкових комунальних платежів, як фактичний співвласник Ѕ частки квартири. Крім того, дана спірна квартира була придбана з чималим боргом за сплату комунальних послуг колишніми власниками, тому позивачка поступово сплачує ще й борг за комунальні послуги, які були під час придбання квартири, що підтверджується квитанціями про оплату.
Уточнивши позовні вимоги ОСОБА_2 просила: визнати договір позики від 28.11.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кульбідою Є.М. зареєстровано в реєстрі з №1905, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на загальну суму 49000 грн. 00 коп. спільним зобов`язанням подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 Ѕ частку грошових коштів за договором позики від 28.11.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кульбідою Є.М. зареєстровано в реєстрі з №1905, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в розмірі 24 500 грн. 00 коп.; стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за сплату комунальних послуг у період 2018-2019 років за житлову квартиру по АДРЕСА_1 , у розмірі Ѕ частки від загальної сплаченої суми, що складає 10799 грн. 00 коп.; стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. 00 коп., сплачений судовий збір та витрати понесені на проведення судової оціночно-будівельної експертизи у розмірі 3500 грн. 00 коп.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю.
Визначено, що частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у праві спільної сумісної власності на двокімнатну квартиру, житловою площею 35,9 кв.м., загальною площею 48,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є рівними.
Визнано за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на Ѕ частку двокімнатної квартири, житловою площею 35,9 кв.м., загальною площею 48,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнано цивільні права та обов`язки за кредитним договором від 07.11.2017 року № Z06.187.77699, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк» спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та стягнути з ОСОБА_2 , серія та номер паспорту НОМЕР_2 , РНОКПП відсутній, у паспорті наявна відмітка Нікопольської об`єднаної ДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області «має право здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорту», грошові кошти у розмірі 39112 грн. 00 коп. у якості компенсації Ѕ частки сплачених ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 78223,99 грн. 00 коп. на погашення кредиту за кредитним договором від 07.11.2017 року № Z06.187.77699, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк».
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серія та номер паспорту НОМЕР_2 , РНОКПП відсутній, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , витрати по сплаті судового збору у розмірі 2034 грн. 52 коп.
Зустрічний позов ОСОБА_2 – задоволено частково.
Визнано договір позики від 28.11.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кульбідою Є.М., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на загальну суму 49000 грн. 00 коп. спільним зобов`язанням подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серія та номер паспорту НОМЕР_2 , РНОКПП відсутній, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , Ѕ частку грошових коштів за договором позики від 28.11.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кульбідою Є.М., укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в розмірі 20 404 грн. 84 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серія та номер паспорту НОМЕР_2 , РНОКПП відсутній, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , грошову компенсацію за сплату комунальних послуг за житлову квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі Ѕ частки від загальної сплаченої суми 12773 грн. 36 коп., що складає 6386 грн. 68 коп.
В іншій частині зустрічного позову – відмовлено. 
Стягнуто з  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою:  АДРЕСА_2 , на користь  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , серія та номер паспорту  НОМЕР_2 , РНОКПП відсутній, яка зареєстрована за адресою:  АДРЕСА_1 , понесені витрати: на сплату судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп., на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. 00 коп., на проведення судової оціночно-будівельної експертизи у розмірі 3500 грн. 00 коп.
       В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову ОСОБА_1 у
задоволені позовних вимог (уточнених від 06.02.2020 року з заявою про
збільшення позовних вимог від 07.10.2020 року) про поділ майна подружжя, іншу
частину рішення залишити без змін.
В мотивування доводів апеляційної скарги відповідачка ОСОБА_2 зазначила, що судом першої інстанції не взято до уваги, що згоди на укладання кредитного договору відповідачка ОСОБА_2 не надавала, адже не знала про наявність такого кредитного договору. Натомість, позивачем за первісним позовом не надано жодного доказу, що кредитний договір було укладено в інтересах сім`ї, а не у власних потребах, чи використано одержане за договором в інтересах сім`ї, а не у власних; чи його дружина знала про існування такого кредитного договору; яка сума кредиту погашена за час шлюбу, а також, яка частина кредитних коштів повернута ним самостійно і яка частина зобов`язань перед банком залишається непогашеною.
Суд першої інстанції залишив поза увагою, що спірну квартиру було придбано за кошти відповідачки ОСОБА_2 та виплачувалась нею самостійно, даний факт підтверджується поясненнями свідків. Сам по собі факт придбання спірного майна у період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Відповідачка ОСОБА_2 з моменту придбання спірної квартири мешкає в ній разом зі своєю донькою, веде домашнє господарство, сплачує комунальні послуги, здійснює поточний ремонт у квартирі. Крім того, відповідачка ОСОБА_2 самостійно виплатила грошові кошти за купівлю спірної житлової квартири згідно договору купівлі-продажу, що підтверджується належними квитанціями наданими до суду першої інстанції.
Також поділу не підлягають особисті борги, які не пов`язанів з внутрішньосімецйними відносинами, або придбані потай один від одного. До особистих боргів одного з членів подружжя відносяться: кредити, отримані без відома і / або згоди другого з подружжя, витрачені на власні потреби, до якого відносить кредитний договір отриманий позивачем ОСОБА_1 , без згоди його дружини відповідачки ОСОБА_2 .
       У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить поновити строк на подання відзиву та залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення..
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики спільним зобов`язанням подружжя , стягнення грошових сум, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в цій частині не підлягає перегляду судом апеляційної інстанції.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідачки підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 18 квітня 2015 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 141 від 18.04.2015 року. 
За час спільного проживання сторонами за спільні кошти, 28 листопада 2017 року, була придбана двокімнатна квартира, житловою площею 35,9 кв.м., загальною площею 48,8 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кульбідою Є.М. 28.11.2017 року, реєстровий номер 1900. Покупцем даної квартири за договором купівлі-продажу визначена ОСОБА_2 (том №1, а.с.45-46)
07.11.2017 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк» було укладено кредитний договір № Z06.187.77699, за умовами якого Банк надав позичальнику ОСОБА_1 , кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 45700 гривень. Вказаний кредит надано на 48 місяців, дата останнього платежу – 07.11.2021 року, щомісячний платіж складає 2696,33 грн. (том №1, а.с. 89-90)
Відповідно до довідки наданої АТ «Ідея Банк» за кредитним договором № Z06.187.77699 від 07.11.2017 року кредитна заборгованість відсутня, кредит закритий (том №1, а.с. 219). 
Згідно виписки по особовим рахункам ОСОБА_1 в період з 07.11.2017 року по 28.09.2020 року сплачено за укладеним з АТ «Ідея Банк» кредитним договором грошові кошти в сумі 80971 грн. 86 коп., а саме: 28.12.2018р. – 2700 грн.; 06.02.2019р. – 2700 грн.; 05.03.2019р. – 2700 грн.; 04.04.2019р. – 2700 грн.; 03.05.2019р. – 2700 грн.; 29.05.2019р. – 2700 грн.; 01.07.2019р. – 2700 грн.; 24.07.2019р. – 2700 грн.; 03.09.2019р. – 2700 грн.; 03.10.2019р. – 2700 грн.; 05.11.2019р. – 2700 грн.; 29.11.2019р. – 2700 грн.; 24.12.2019р. – 15 грн. 86 коп.; 24.12.2019р. – 2690 грн.; 07.02.2020р. – 2695 грн.; 06.03.2020р. – 2700 грн.; 06.04.2020р. – 2700 грн.; 04.05.2020р. – 2700 грн.; 01.06.2020р. – 2700 грн.; 07.07.2020р. – 2700 грн.; 03.08.2020р. – 2700 грн.; 01.09.2020р. – 2700 грн.; 28.09.2020р. – 24271 грн., (том №1, а.с.106-116, 210-218). 
08 грудня 2018 року шлюб між сторонами розірвано Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 262 від 08.12.2018 року.
Згідно звіту про оцінку нерухомого майна від 20.09.2019 року, складеного ФОП ОСОБА_4 , вартість спірної квартири, складає 175000 гривень (том 1 а.с. 12)
Відповідно до висновку судової оціночно-будівельної експертизи № 76-20 складеного 10 листопада 2020 року ринкова вартість квартири АДРЕСА_3 , загальна площа якої становиь 48,8 кв.м. визначена на дату оцінки 10.11.20220 року порівняльним підходом становить 1 33 418 грн. (том №2, а.с.10-40)
Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що домовленості між сторонами щодо визначення часток та наявності шлюбного договору, яким узгоджене зазначене питання, судом не встановлено, а тому частки майна дружини та чоловіка ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - квартири АДРЕСА_3 , є рівними та становлять по 1/2 частині. При поділі майна, суд першої інстанції прийшов до висновку, що договірні зобов`язання подружжя підлягають поділу у рівних частках. Таким чином, як позивач за первісним позовом ОСОБА_1 , так і позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 , кожен окремо, має право на відшкодування Ѕ частки сплачених коштів за укладеними договорами.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, вважає його вірним.
Спір між сторонами виник з приводу розподілу майна, набутого сторонами у період шлюбу.
Відповідно до статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Частиною першою статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно із частинами першою, другою, четвертою, п`ятою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі   № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «[…] майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».
Тобто ті, кошти, які отримує чоловік/дружина є їхньою особистою власністю лише в тому випадку, якщо їх отримання не було спрямовано на витрату в інтересах сім`ї.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України  від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду  від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року   у справі № 404/1515/16-ц.
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку що квартира АДРЕСА_3 придбана сторонами у період шлюбу, а тому частки позивача та відповідача як співвласників спірного майна у праві спільної сумісної власності є рівними та становлять по 1/2 частині спірного житлового будинку за кожним із них.
За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Відповідно до положень статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Таким чином, врахувавши наведені норми процесуального права, доводи апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_2 , про те, що спірну квартиру було придбано за кошти відповідачки ОСОБА_2 та виплачувалась нею самостійно, не підтверджено належними та допустимим доказами у розумінні ст..ст. 76-81 ЦПК України. 
Квитанції надані відповідачкою ОСОБА_2 , як доказ сплати особисто нею вартості спірної житлової квартири згідно договору купівлі-продажу (а.с. 49-51), колегія суддів до уваги не бере, оскільки як зазначалось відповідачкою у зустрічній позовній заяві та не заперечувалаось сторонами, що спірна квартира АДРЕСА_3 , придбана 28.11.2017 року. Однак, враховуючи, що подружжю не вистачало суми для сплати вартості квартири в повному обсязі, позивач при укладанні договору купівлі-продажу спірного будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_1 домовились з ОСОБА_3 про укладення договору позики на суму 49 000 грн. строком до 28.05.2020 року, з щомісячним платежем 2 700 грн.
Таким чином, дані квитанції підтверджують сплату сторонами боргу за договором позики укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 28.11.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області, зареєстрованого в реєстрі за № 1905, який за рішенням суду визнано спільним зобов`язанням подружжя, та стягнуто з ОСОБА_1 Ѕ частку грошових коштів за договором позики. В даній частині рішення суду сторонами не оскаржено. 
Відповідно до норм частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші чи інше майно, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.
Відповідно до частини другої статті 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.
Отже, за спільними зобов`язаннями подружжя останнє відповідає усім своїм майном.
Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша статті 68 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).
Таким чином правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).
За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.  Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.
Велика Палата Верховного Суду вважає слушними доводи Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду в ухвалі від 13 листопада 2019 року щодо змісту статті 541 ЦК України, який свідчить про те, що солідарне зобов`язання виникає лише у випадках, встановлених договором або законом. Тобто солідарні зобов`язання виникають лише у випадках, передбачених договором чи актом чинного законодавства (див. наприклад постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 243/10982/15-ц (провадження № 14-81 цс 18), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178 цс 18), від 12 вересня 2018 року у справі № 569/96/17 (провадження № 14-386 цс 18), від 23 січня 2019 року у справі № 712/21651/12) (провадження № 14-526 цс 18)).
Судом першої інстанції встановлено, що 07.11.2017 року було укладено кредитний договір № Z06.187.77699, за змістом якого ПАТ «Ідея Банк» надав позичальнику ОСОБА_1 , кредит (грошові кошти)на поточні потреби в сумі 45700 гривень, а тому даний кредитний договір створює обов`язки як для позивача так і для ввідповідача.
Якщо один із колишнього подружжя в повному обсязі виконав зобов`язання, то він у порядку частини першої статті 544 ЦК Українимає право на зворотну вимогу (регрес) до іншого з подружжя у відповідній частині».
Аналогічний висновок викладено у висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 27 квітня 2016 року у справі  № 6-486цс16 та від 14 вересня 2016 року у справі № 6-539цс16, не заслуговують на увагу, оскільки судом апеляційної інстанції під час розгляду цієї справи було враховано правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, сформульований у постанові   від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19)
Таким чином правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї. 
 Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 39 112 грн., у якості компенсації Ѕ частки сплачених ОСОБА_1 грошових коштів на погашення кредиту у сумі 78 223, 99 грн.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду першої інстанції.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст судового рішення складений 10 червня 2021 року.

Головуючий:

Судді: