Справа № 343/434/21 
Провадження № 22-ц/4808/949/21 
Головуючий у 1 інстанції Лицур І. М. 
Суддя-доповідач Горейко 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої                        Горейко М.Д.
суддів:         Пнівчук О.В., Томин О.О.
секретаря                        Пацаган В.В.
з участю апелянта, його представника ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Ідея Банк», третя особа – Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про визнання кредитних договорів недійсними, за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на заочне рішення Долинського районного суду від 19 квітня 2021 року, ухвалене у складі судді Лицура І.М. в м. Долина,
в с т а н о в и в:
12.03.2021 року  ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до АТ «Ідея Банк», третя особа – ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про визнання кредитних договорів недійсними.
Позов мотивував тим, що 26.07.2019 року між ним, AT «Ідея Банк» та ТОВ «Нью Файненс Сервіс» був укладений договір кредиту та страхування № Z62.00104.005527842, згідно типової форми договору, запропонованої банком. Відповідно до умов договору банк надає позичальнику кредит для власних потреб шляхом переказу коштів в розмірі 17 711 грн на рахунок, відкритий в AT «Ідея Банк», а позичальник доручає банку оплатити за рахунок кредиту страховий внесок в розмірі 2 310,13 грн згідно умов договору добровільного страхування життя, укладеного відповідно до п. 2 договору, та повернути суму кредиту і сплатити відсотки за користування ним. 23.01.2020 року між ним, банком та ТОВ «Нью Файненс Сервіс» укладено ще один такий самий кредитний договір № Р24.00104.006257499, згідно якого банк зобов`язався надати йому кредит в розмірі 26 061 грн, страховий платіж становить 4 343,50 грн. Точний розмір відсотків, під які отримувалися кредити, в договорах не зазначений, а вказано, що тип процентної ставки - змінюваний.
Підписання вказаних договорів стало наслідком чисельного порушення AT «Ідея Банк» його прав як споживача. Так, відповідачем не було проведено переддоговірну роботу з позичальником, зокрема, в порушення вимог п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» його не було повідомлено в письмовій формі про кредитні умови. Також при укладенні договорів йому не було повідомлено в усній формі про те, що він додатково укладає договір страхування життя та про додаткові витрати кредиту, не враховано, що він є особою з інвалідністю 2 групи, тобто не є особою, яка приймається на страхування. В оспорюваних договорах вказано, що його місце роботи «Дитячий будинок «Теплий дім», в договорі № Z62.00104.005527842 від 26.07.2019 року вказано, що розмір його середньомісячного доходу становить 6 000 грн, а в договорі № Р24.00104.006257499 від 23.01.2020 року - 10 900 грн, однак із записів його трудової книжки можна встановити, що він звільнений із КП Долинської міської ради «ТеплоТехСервіс» 01.04.2005 року та інших записів немає. В текстах договорів зазначена процентна ставка та тип % річних: 15 - змінювана, а в додатках до договорів вказано, що реальна річна процентна ставка, відсотків річних 99,22065735 та 101,71279908 відповідно, що свідчить про те, що відповідач приховав дійсні умови кредитування та ввів його в оману. Він добросовісно протягом шести місяців здійснював оплату першого кредиту згідно укладеного договору, коли працівниками банку до нього був здійснений дзвінок і повідомлено про те, що йому пропонують на вигідних умовах укласти додатковий договір, реальна річна ставка якого 0%. Він погодився на такі умови, оскільки йому необхідні були кошти. Сума кредиту, яку повідомили працівники банку, повинна була складати 20 000 грн, однак після підписання договору він отримав на руки тільки 10 000 грн із загальної суми 26 061 грн, а весь залишок пішов на погашення по першому договору та сплату страхового внеску. Тобто, відповідач ввів його в оману під час укладення кредитних договорів, тому за захистом своїх прав і законних інтересів він змушений звертатись до суду.
Посилаючись на наведене, позивач просив визнати недійсними кредитні договори № Z62.00104.005527842 від 26.07.2019 року та № Р24.00104.006257499 від 23.01.2020 року, що укладені між ним та АТ «Ідея Банк» за участі ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна».
Заочним рішенням Долинського районного суду від 19 квітня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Ідея Банк», третя особа – Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про визнання кредитних договорів недійсними відмовлено.
Рішення мотивовано тим, що спірні правочини вчинено в письмовій формі, як передбачено правовими нормами ч. 1 ст. 1055 ЦК України, підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позичальник на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірних договорів та у подальшому виконував їх умови, не скористався своїм правом розірвати кредитні договори протягом 14 днів з моменту укладення, а тому заявлений позов є безпідставним і до задоволення не підлягає.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
Зокрема вказує, що суд безпідставно не погодився з його доводами про те, що в оспорюваних договорах не зазначено точний розмір відсотків, під які отримувався кредит, вказавши, що в п.п. 1.3 обох договорів визначено процентну ставку 15 відсотків річних, оскільки в п.п. 1.3 кредитних договорів вказано, що процентна ставка змінювана. 
Також апелянт зазначає, що в порушення ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» відповідач до укладення кредитних договорів не надав йому жодної інформації для порівняння різних пропозицій з метою прийняття обґрунтованого рішення. Не ознайомив його з типами та видами кредитів, з інформацією, зазначеною в паспорті споживчого кредиту, строком кредитування, не повідомив про мету отримання та спосіб надання кредиту. Також його не було проінформовано про необхідність укладення договорів щодо супровідних послуг третіх осіб, які є обов`язковими для отримання кредиту, перелік осіб, яких кредитодавець визначив для надання відповідних послуг (за наявності), орієнтовну вартість таких послуг. В порушення ст. 10 Закону України «Про споживче кредитування» позивачем не надано оцінку його кредитоспроможності, а саме не враховано, що він є особою з інвалідністю та отримує пенсію, розмір якої не перевищує 3 363,50 грн.
Апелянт не погоджується і з висновком суду щодо безпідставності його позову. Вказує, що він дізнався про те, що його ввели в оману тільки 23.01.2020 року після укладення другого кредитного договору № Р24.00104.006257499, згідно якого банк зобов`язався надати йому кредит в розмірі 26 061 грн, страховий платіж становить 4 343,50 грн. При цьому, йому не було надано інформації про те, що сума коштів з одного кредиту переходить на погашення іншого кредиту та на руки вдалося отримати тільки 10 000 грн. Стверджує, що пропонуючи укласти другий кредитний договір на вигідних умовах, відповідач ввів його в оману, зобов`язавши укласти непотрібний йому кредитний договір, так як ним добросовісно протягом шести місяців здійснювалася оплата першого кредиту.
З наведених мотивів апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким його позов задовольнити. 
Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.
В засіданні апеляційного суду апелянт та його представник доводи апеляційної скарги підтримали з наведених у ній мотивів.
Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явилися, про час та день розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомили. 
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за їх відсутності.
Заслухавши доповідача, пояснення апелянта та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 26.07.2019 року між ОСОБА_2 , AT «Ідея Банк» та ТОВ «Нью Файненс Сервіс» укладено договір кредиту та страхування № Z62.00104.005527842 (а.с. 5), додатком №1 до якого є паспорт споживчого кредиту, підписаний всіма сторонами (а.с. 6).
Відповідно до п. 1.7 вищевказаного договору банк надав позичальнику кредит для власних потреб шляхом переказу коштів в розмірі 17 711 грн на його рахунок, відкритий в АТ «Ідея Банк», а позичальник доручив банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 2 310,13 грн згідно з умовами договору добровільного страхування життя, укладеного відповідно до п. 2 цього договору. Спосіб оплати - переказ коштів на рахунок ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна Страхування життя» в АТ «Ідея Банк» через транзитний рахунок, відкритий в АТ «Ідея Банк».
Згідно з п.п. 1.3, 1.8 договору за користування кредитними коштами позичальник сплачує банку змінювану процентну ставку в розмірі 15% річних, яка визначається як змінна частина ставки в розмірі 9,5%, збільшена на маржу банку в розмірі 5,5%.
Відповідно до п. 1.5 договору під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата відповідно до п. 5 додатку №1 як «Інші послуги банку». 
Кредит надано на 12 місяців. Дата повернення кредиту – 26.07.2020 року. Повернення заборгованості здійснюється через рахунок відкритий у банку, відповідно до графіку, викладеного в додатку № 1 до даного договору (п.п. 1.4, 1.6 договору).
23.01.2020 року між ОСОБА_2 , AT «Ідея Банк» та ТОВ «Нью Файненс Сервіс» укладено договір кредиту та страхування № Р24.00104.006257499 (а.с. 7), додатком №1 до якого є паспорт споживчого кредиту, підписаний всіма сторонами (а.с. 8).
Відповідно до п. 1.7 цього договору банк надав позичальнику кредит для власних потреб шляхом переказу коштів в розмірі 21 717,50 грн на його рахунок, відкритий в АТ «Ідея Банк», а позичальник доручив банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 4 343,50 грн згідно з умовами договору добровільного страхування життя, укладеного відповідно до п. 2 цього договору. Спосіб оплати - переказ коштів на рахунок ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна Страхування життя» в АТ «Ідея Банк» через транзитний рахунок, відкритий в АТ «Ідея Банк».
Згідно з п.п. 1.3, 1.8 договору за користування кредитними коштами позичальник сплачує банку змінювану процентну ставку в розмірі 15% річних, яка визначається як змінна частина ставки в розмірі 9,5%, збільшена на маржу банку в розмірі 5,5%. 
Відповідно до п. 1.5 договору під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата відповідно до п. 5 додатку №1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості». 
Кредит надано на 18 місяців. Дата повернення кредиту – 23.07.2021 року. Повернення заборгованості здійснюється через рахунок відкритий у банку, відповідно до графіку, викладеного в додатку № 1 до даного договору (п.п. 1.4, 1.6 договору).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч.ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються:1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної супровідної послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. 
У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін.
Частиною 1 ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено право споживача протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів.
Зі змісту укладених між сторонами кредитних договорів від 26.07.2019 року та 23.01.2020 року вбачається, що сторонами досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов кредитних договорів та зазначено ці істотні умови, зокрема: мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, відсоткову ставку, порядок сплати платежів за кредитними договорами, порядок зміни та припинення дії договорів, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договорів. 
Встановивши, що банк у письмовій формі надав позичальнику всю необхідну інформацію, вищевказані кредитні договори містять всі умови, передбачені положеннями Закону України «Про споживче кредитування», сторони узгодили всі істотні умови договорів, позивач особистими підписами засвідчив, що він погодився на отримання в кредит коштів саме на умовах, що визначені договорами, волевиявлення сторін на укладення і підписання договорів було вільним, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання кредитних договорів від 26.07.2019 року та 23.01.2020 року недійсними в цілому.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки ознайомившись з умовами кредитних договорів, які викладені в письмовій формі, позивач не відмовився від їх укладення та на момент підписання цих договорів додаткових вимог щодо їх умов не заявляв, у подальшому виконував їх умови та покладені на нього договірні зобов`язання, що свідчить про свідоме визнання ним умов оспорюваних договорів.
При цьому позивач не був позбавлений можливості відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування», відмовитися від договорів протягом 14 календарних днів від дати їх укладення шляхом повідомлення банку в письмовій формі з одночасним поверненням грошових коштів, одержаних згідно цих договорів та сплати процентів за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договорами. Проте, у вказаний строк він від договорів не відмовлявся, жодних заперечень щодо їх змісту не висловлював, тобто погодився з умовами укладених договорів.
Твердження апелянта про те, що сторонами договору не враховано, що він є особою з інвалідністю 2 групи, тобто не є особою, яка приймається на страхування, не беруться судом до уваги, оскільки така обставина є ризиком для страховика і не свідчить про введення в оману страхувальника, а тому суд правильно не вважав її підставою для визнання договору недійсним.
Щодо доводів апелянта про те, що в порушення ст. 10 Закону України «Про споживче кредитування» позивачем не надано оцінку його кредитоспроможності, а саме не враховано, що він є особою з інвалідністю та отримує пенсію, розмір якої не перевищує 3 363,50 грн, то така обставина є ризиком для кредитодавця і ніяким чином не впливає на правильність оскаржуваного судового рішення в цілому. 
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки суд першої інстанції не звернув увагу, що умови оспорюваних позивачем кредитних договорів містять положення пунктів 1.5 та пунктів 5 додатків №1 щодо встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості, які підлягають визнанню недійсними, зважаючи на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до положень ч.ч. 1-5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. 
Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Частиною третьою цієї статті визначено перелік несправедливих умов договору.
Вказаний перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. 
Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту є несправедливими, що є підставою для визнання таких положень недійсними.
Як вбачається зі змісту пунктів 1.5 кредитних договорів від 26.07.2019 року та 23.01.2020 року, а також пунктів 5 додатків №1 до цих договорів, банк, встановивши плату за обслуговування кредитної заборгованості, не вказав, за які саме послуги, що надаються позичальнику, стягується плата. 
Частиною 6 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит.
Встановлено, що відповідач нараховував, а позивач сплачував комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за обслуговування кредитної заборгованості, що є незаконним, не відповідає вимогам справедливості та суперечить положенням ч. 6 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» та ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». 
За таких обставин, вказані положення пунктів 1.5 кредитних договорів та пунктів 5 додатків №1 до цих договорів є несправедливим та підлягають визнанню недійсними.
Суд першої інстанції наведеного не врахував, а тому рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2  до АТ «Ідея Банк»,третя особа – ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про визнання недійсними положень пунктів 1.5 оспорюваних кредитних договорів та пунктів 5 додатків №1 до цих договорів щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову ОСОБА_2 в цій частині. В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити частково.
Заочне рішення Долинського районного суду від 19 квітня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Ідея Банк», третя особа – Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про визнання недійсними положень пунктів 1.5 договорів кредиту та страхування № Z62.00104.005527842 від 26 липня 2019 року та № Р24.00104.006257499 від 23 січня 2020 року та пунктів 5 додатків №1 до цих договорів щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 .
Визнати недійсними положення пунктів 1.5 договорів кредиту та страхування № Z62.00104.005527842 від 26 липня 2019 року та № Р24.00104.006257499 від 23 січня 2020 року, укладених між ОСОБА_2 , Акціонерним товариством «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс», та пунктів 5 додатків №1 до цих договорів щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіками щомісячних платежів за кредитними договорами.
У решті заочне рішення Долинського районного суду від 19 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча                                                                М.Д. Горейко 
Судді:                                                                        О.В. Пнівчук
О.О. Томин

Повний текст постанови складено 16 червня 2021 року