Справа № 463/1031/19                                Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В. 
Провадження № 22-ц/811/817/21                        Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я. 
Категорія:60

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 червня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Мельничук О.Я., 
суддів: Ванівського О.М., Крайник Н.П.
при секретарі Матяш С.І.
з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , 
відповідача ОСОБА_3 , представника відповідачів ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Четвертої Львівської державної нотаріальної контори та ОСОБА_3 і ОСОБА_5 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 22 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Четвертої Львівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом,-
В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_6 серії НОМЕР_1 , видане 14 листопада 2017 року ОСОБА_3 на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Мельник Г.Я., зареєстроване в реєстрі за №3-3905 та визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_6 серії НОМЕР_2 , видане 14 листопада 2017 року ОСОБА_5 на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Мельник Г.Я., зареєстроване в реєстрі за №3-3906.
Позов обґрунтовує тим, що на праві приватної спільної сумісної власності її батькам ОСОБА_7 та ОСОБА_6 належав будинок АДРЕСА_1 . Батьки перебували в шлюбі, зареєстрованому 16 серпня 1954 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 , видане 16 серпня 1954 року. Будинок АДРЕСА_1 збудований батьками за час шлюбу за спільні кошти подружжя та був введений в експлуатацію на підставі розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 545 від 17 червня 1998 року «Про експлуатацію самовільно здійснення прибудови до будинку АДРЕСА_1 та збудованого окремостоячого житлового будинку». Розпорядженням Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 889 від 16 вересня 1998 року збудованому окремостоячому будинку присвоєно номер 10-«а».
Згідно технічного паспорта від 28 вересня 1998 року на житловий будинок АДРЕСА_1 такий складається з двох кімнат, загальною площею 55,1 кв.м., житловою -38,1 кв.м., допоміжною (підсобною) - 17 кв.м.
На підставі розпорядження Личаківської районної адміністрацій Львівської міської ради № 889 від 16 вересня 1998 року видане свідоцтво серії НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_6 .
Проте, незважаючи на оформлення права власності на житловий будинок на ОСОБА_6 , такий за правилами ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (у редакції від 01 квітня 1996 року) належав на праві спільної сумісної власності подружжю - ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , оскільки був збудований за час шлюбу за спільні кошти подружжя. Даною нормою Закону встановлено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.
Батько позивача помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповіту не залишив. Спадкоємцями першої черги після його були дружина ОСОБА_6 та позивачка у рівних частках. Всі спадкоємці першої черги на час смерті батька проживали у будинку разом з спадкодавцем, заяву про відмову від спадщини не подавали, а тому спадщину прийняли. Це повністю відповідає положенням ст.ст.1268, 1270 ЦК України. Частиною 5 ст.1270 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Отже після смерті батька позивачка успадкувала належну їй частку майна і стала власницею 1/4 частки будинку АДРЕСА_1 , також власником 1/4 частки стала мати і їй стало належати 3/4 частини будинку.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачки ОСОБА_6 . За заповітом, посвідченим Четвертою Львівською державною нотаріальною конторою 12 лютого 2015 року за реєстровим №3-339, ОСОБА_6 заповіла належне їй майно ОСОБА_3 та ОСОБА_5 - відповідачам по справі. 14 листопада 2017 року державним нотаріусом Четвертої Львівської нотаріальної контори відповідачам видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом за кожним на 1/2 частку будинку АДРЕСА_1 .
Проте, згідно з ч.1 ст.1241 ЦК України в редакції від 02 листопада 2016 року незалежно від змісту заповіту позивачка, як непрацездатна особа, яка набула право на пенсію за віком, має право на обов`язкову частку у спадщині матері.
Це випливає із положень ч.1 ст.26 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції від 06 лютого 2017 року, якою встановлено, що право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними 57 років 6 місяців, якщо вони народилися з 1 жовтня 1958 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 . На час смерті матері їй виповнилося 58 років 4 місяці.
Дані свідоцтва про право на спадщину суперечать законодавству та порушують її право на частку у спадщині батька, а також на обов`язкову частку у спадщині матері.
За викладених вище обставин після смерті батька позивачка успадкувала частину належного їй майна і стала власницею 1/4 частки будинку АДРЕСА_1 . Також її матір набула у власність 3/4 частки цього будинку.
Після смерті матері її спадщина складалася з 3/4 часток будинку АДРЕСА_1 , з яких незважаючи на зміст заповіту, її обов`язкова частка складає 3/16.
Отже вважає, що її частка в спадщині батьків - будинку АДРЕСА_1 складає 7/16 (1/4 + 3/16), з яких 1/4 - спадщина батька та 3/16 - спадщина матері.
Спадщину матері вона прийняла, оскільки проживала з нею станом на час відкриття спадщини, крім того подала нотаріусу заяву прийняття спадщини.
Ст.1301 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
А тому просить позов задоволити.

Рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 22 січня 2021 року позов задоволено.
Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_6 серії НОМЕР_1 , видане 14 листопада 2017 року ОСОБА_3 на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Мельник Г.Я., зареєстроване в реєстрі за №3-3905.
Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_6 серії НОМЕР_2 , видане 14 листопада 2017 року ОСОБА_5 на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Мельник Г.Я., зареєстроване в реєстрі за №3-3906.
Стягнуто з Четвертої Львівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі по 256,13 грн. з кожного.

       Рішення суду в апеляційному порядку оскаржили Четверта Львівська державна нотаріальна контора та ОСОБА_3 і ОСОБА_5 .
       
Четверта Львівська державна нотаріальна контора вважає рішення суду незаконним.
Звертає увагу, якщо у спільному майні подружжя правовстановлюючий документ на таке майно оформлений на того з подружжя, що є живим, нотаріус вимагає його (її) письмової згоди на виділ на ім`я померлого його частини в спільному майні.
Так, на підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності.
Тобто, з Порядку вбачається, що поділ частки померлого у спільному сумісному майні можливий лише за умови наявності згоди іншого з подружжя. Будь-якої іншої процедури Порядок не передбачає.
Оскільки, відсутня згода другого з подружжя, а саме, ОСОБА_6 , на виділ на ім`я померлого ОСОБА_7 частини в спільному майні подружжя, то я, державний нотаріус Четвертої львівської державної нотаріальної контори, правомірно вважала, що будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_6 одноособово та входить до складу спадщини після її смерті в цілому.
Твердження ОСОБА_1  про те, що вони з покійною матір`ю  ОСОБА_6 не пропустили строк на прийнятгя спадщини після смерті  ОСОБА_7 , оскільки проживали з ним разом на день його смерті, немаєвідношення до даної справи, оскільки немає спадкового майна після смерті  ОСОБА_7 , немає що спадкувати. Частка будинку не виділена після смерті  ОСОБА_7 , оскільки його дружина померла у 2017 році не написавши особистозаяви на частку в спільному майні подружжя. Заяви про прийняття спадщини та заяви провиділ частки у спільному майні подружжя це різні речі. Строки на виділ частки в спільному майні подружжя всі пропущено.
ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ОСОБА_6 . Спадкове майно, яке залишилося після її смерті, це - житловий будинок АДРЕСА_1 та грошові вклади в банку. На вищевказаний житловий будинок складений заповіт, на грошові вклади в банку заповіту немає. 24 травня 2017 року до мене в приміщення Четвертої львівської державної нотаріальної контори звернулися спадкоємці померлої ОСОБА_6 , а саме: онуки: ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та подали заяви по прийняття спадщини за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 , а донька ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини за законом на грошові вклади. Всі були разом. Консультуватися, обговорювали оформлення спадкового майна. На підставі їх заяв була відкрита спадкова справа 24 травня 2017 року за №257/2017. ОСОБА_1 жодного разу не заявляла, що покійні матері належала лише половина будинку. Від позивачки не поступало заяв про її звернення до суду із оскарженням права на половину будинку (тоді б свідоцтва про право на спадщину не оформлялися до вирішення справи в суді). Тоді, при відкритті спадкової справи позивачка ОСОБА_1 повідомила, що не заперечує проти заповіту мами, і не заперечує проти оформлення цілого житлового будинку АДРЕСА_1 на ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , бо це була воля мами. Жодних претензій щодо виділення частки зі спільного майна подружжя ОСОБА_1 не ставила.
Зазначає, що станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 , коли померла ОСОБА_6 , ОСОБА_1 не була непрацездатною за віком та не мала права на обов`язкову частку в спільному майні матері, вона лише мала право на пенсію.
В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Личаківського районного суду міста Львова від 22 січня 2021 року та прийняти нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог.

ОСОБА_3 і ОСОБА_5 вважають рішення суду таким, що прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права.
Звертають увагу, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що згідно Свідоцтва про право власності на спірне майно, будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_6 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 3262665, виданого реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції 23.01.2015 року, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції 23.01.2015 року, реєстраційний номер 556891146101. таким чином, право власності на спірний будинок виникло та зареєстровано після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 і його спадкоємці не можуть претендувати на спірний будинок після його смерті. Вважають неправомірними висновки суду про те, що ОСОБА_1 має право на спадщину після смерті батька – ОСОБА_7 , на 1/4 частку будинку АДРЕСА_1 . Звертають увагу, що станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 , коли померла ОСОБА_6 , ОСОБА_1 не була непрацездатною, в зв`язку з чим не мала права на обов`язкову частку в спадковому майні матері. В апеляційній скарзі просять скасувати рішення Личаківського районного суду міста Львова від 22 січня 2021 року та прийняти нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог. Судові витрати просять покласти на позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги Четвертої Львівської державної нотаріальної контори та ОСОБА_3 і ОСОБА_5 підлягають до задоволення із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд виходив з тих обставин, що внаслідок видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_3 на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 та свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_5 на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , порушено право на спадщину позивачки.

З такими висновками колегія суддів не погоджується з наступних обставин.

Як вбачається із копії свідоцтва про смерть (а.с.15) ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_6 . Після її смерті відкрилася спадщина (а.с.112-115).
Окрім того, з долучених копії Свідоцтв про право на спадщину за заповітом 14.11.2017 року (а.с.116,117зв) державний нотаріус Четвертої Львівської нотаріальної контори видав Городецькій Наталії Володимирівні та ОСОБА_5 кожному Свідоцтво на 1/2 частку спадщини після смерті ОСОБА_6 , тобто, кожному на 1/2 житлового будинку зі всіма господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 .
Подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на земельній ділянці по АДРЕСА_1 збудували новий будинок, який узаконено і розпорядженням Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 16 вересня 1998 року № 889 новозбудованому житловому будинку, який знаходиться на території будинковолодіння по АДРЕСА_1 присвоєно окремий будинковий номер 10-«а» (а.с.9-10), а право власності на нього було зареєстровано за ОСОБА_6 (а.с.13).
Відповідності до положень ст.22 КпШС України, яка регулювала правовий режим майна подружжя, було визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
З копії свідоцтва про смерть (а.с.14) вбачається, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті спадкоємцями першої черги були- позивачка, як його дочка та дружина – ОСОБА_6 .
З відповіді Четвертої Львівської державної нотаріальної контори (а.с.129) вбачається, що після його смерті спадкова справа не заводилася.
Окрім того, згідно довідки (а.с.16) на час його смерті позивачка та інший спадкоємець ОСОБА_6 були зареєстровані та проживали із спадкодавцем по АДРЕСА_1 .
Як вбачається з фотокопії свідоцтва про право власності на спірне майно, від 23.01.2015, індексний номер:32626657, будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_6 , форма власності: приватна, розмір частки: 1. Дане свідоцтво містить інформацію, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно видане на заміну свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 07.10.1998 року виконкомом Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради на підставі розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради №889 від 16.09.2998р.
Видача свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя визначено Главою 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (Наказ Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595).
Згідно пункту 1.1 Глави 11 вищезазначеного Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зазначено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з подальшим повідомлення спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні, на підставі письмової заяви другого з подружжя.
Якщо у спільному майні подружжя правовстановлюючий документ на таке майно оформлений на того з подружжя, що є живим, нотаріус вимагає його (її) письмової згоди на виділ на ім`я померлого його частини в спільному майні.
Так, на підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності.
Тобто, з Порядку вбачається, що поділ частки померлого у спільному сумісному майні можливий лише за умови наявності згоди іншого з подружжя. Будь-якої іншої процедури Порядок не передбачає.
Оскільки, відсутня згода другого з подружжя, а саме, ОСОБА_6 на виділ на ім`я померлого ОСОБА_7 частини в спільному майні подружжя, державний нотаріус Четвертої львівської державної нотаріальної контори, правомірно вважала, що будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_6 одноособово та входить до складу спадщини після її смерті в цілому.
Оскільки частка спірного будинку не виділена після смерті ОСОБА_7 , відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 після смерті останнього успадкувала 1/4 частку спірного будинку.
Спадкодавець ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 і в цей день відкрилася спадщина після її смерті.
Відповідно до положень ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відноситься до непрацездатних осіб, оскільки в момент смерті ОСОБА_6 , досягла пенсійного віку, а тому має право на обов`язкову частку після смерті матері.
ОСОБА_1 24 травня 2017 року звернулася в Четверту Львівську Державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , в частині спадкового майна - лише грошових вкладів.
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 24 травня 2017 року звернулися в Четверту Львівську Державну нотаріальну контору із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 за заповітом, в частині спадкового майна – житлового будинку АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 не зверталася в Четверту Львівську Державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 на обов`язкову частку у спадковому майні після смерті ОСОБА_6 , з підстав її непрацездатності та не отримувала відмови у вчиненні відповідної нотаріальної дії.

Окрім цього, ОСОБА_1 не зверталася до суду із позовом про визнання за нею права на обов`язкову частку у спадковому майні після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання за нею право власності на обов`язкову частку - частину будинку АДРЕСА_1 , а також визнання за нею права власності на частку згаданого будинку після смерті її батька – ОСОБА_7 , відповідно до Постанови Верховного Суду у справі № 61-12870св19 від 26.05.2021.

Враховуючи вищенаведене, висновки суду про те, що видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_3 на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 та свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_5 на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , порушено право на спадщину позивачки, є помилковими, оскільки позивачка не вжила передбачених нормами чинного законодавства дій для прийняття спадщини як після смерті матері – ОСОБА_6 , так і після смерті батька – ОСОБА_7 , в зв`язку з чим у нотаріуса не було законно вмотивованих підстав, щоб не видавати ОСОБА_3 та ОСОБА_5 оскаржуваних свідоцтв про прийняття спадщини за заповітом на спірний будинок після смерті ОСОБА_6 . 

Згідно ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, 
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Четвертої Львівської державної нотаріальної контори та ОСОБА_3 і ОСОБА_5 – задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 22 січня 2021 року скасувати та ухвалити нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Четвертої Львівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом - відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1  (іпн НОМЕР_5 ) в користь Четвертої Львівської державної нотаріальної контори (ЄДРПОУ 0289940)судові витрати в розмірі 1152,60 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1  (іпн НОМЕР_5 ) в користь  ОСОБА_3  (іпн НОМЕР_6 ) судові витрати в розмірі 1152,60 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1  (іпн НОМЕР_5 ) в користь  ОСОБА_5  (іпн НОМЕР_5 ) судові витрати в розмірі 1152,60 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 29 червня 2021 року.

Головуючий:                                                        О.Я.Мельничук

       Судді:                                                                        О.М. Ванівський

                                                                               Н.П. Крайник