РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2021 року
м. Рівне

Справа № 566/1343/18
Провадження № 22-ц/4815/548/21

Рівненський апеляційний суд:
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий : Боймиструк С.В., 
судді: Хилевич С.В., Ковальчук Н.М.
секретар судового засідання: Шептицька С.С.,
за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 20 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на щодо предмета спору на стороні відповідача – Млинівської селищної ради про встановлення факту постійного проживання та надання права на спадкування,-

В С Т А Н О В И В :
В жовтні 2018 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_1 про усунення його від права на спадкування після смерті спадкодавця ОСОБА_6 .
18 березня 2019 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уточнили свої вимоги та просять встановити факт постійного їх  проживання з ОСОБА_6 понад п`ять років до дня його смерті та надати їм право на спадкування із спадкоємцем тієї черги, який має право на спадкування, а саме разом із спадкоємцем ОСОБА_1 .
В обґрунтування позову зазначили, що вони є рідними братом та сестрою. Після смерті їх рідного батька в 1995 році, їх матір ОСОБА_7 з 1996 року проживала однією сім`єю з ОСОБА_6 , який був зареєстрований за їх адресою в АДРЕСА_1 . ОСОБА_6 приймав безпосередню участь у їх житті, вони були пов`язані спільним побутом, взаємними правами та сімейними обов`язками, вони вважали його за батька. Після смерті матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 продовжував проживати разом із ними, як член їх сім`ї. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер.

Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 20 січня 2021 року позовні вимоги задоволено.
Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , однієї сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, а саме з 12.11.1996 по 09.02.2018 рік зі спадкодавцем ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , однієї сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, а саме з 22.01.2010 по 09.02.2018 рік зі спадкодавцем ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Надано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право на спадкування разом із спадкоємцем тієї черги, яка має право на спадкування, а саме разом із спадкоємцем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення суду через порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що ОСОБА_6 з 1996 по 2013 року дійсно проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з покійною матір`ю позивачів. Після її смерті продовжував проживати один в своєму будинку до дня своєї смерті. Позивач ОСОБА_3 проживав з ним періодично, а ОСОБА_4 , разом зі своєю сім`єю, постійно проживала в с. Острожець, тобто позивачі не були пов`язані спільними правами та обов`язками, спільним побутом.
Просить рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 20 січня 2021 року скасувати, відмовити в задоволенні позову та закрити провадження у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу  ОСОБА_3  та ОСОБА_4 вказують, що з 1996 року були пов`язані з ОСОБА_6 спільним побутом, вели спільне господарство, вважають його за рідного батька. Зазначають що періодично проживали разом з ним до дня його смерті.
Просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 20 січня 2021 рокубез змін.

В запереченні на відзив, ОСОБА_1 зазначає, що висновок про проживання позивачів разом з ОСОБА_6 після смерті їх матері не відповідає обставинам справи та не підтверджується належними та допустими доказами.

Представник Млинівської селищної ради Рівненської області відзив на апеляційну скаргу не подав і до суду не з`явився, хоч достовірно і завчасно був повідомлений про час і місце розгляду справи. Під час розгляду справи в місцевому суді позов не визнавав та просив в задоволенні позовних вимог відмовити з підстав недоведеності обставин на які посилаються позивачі та оскільки це порушить право спадкування за законом. (а.с.131)

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_6 після смерті якого залишилось спадкове майно.
В лютому 2018 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 звернулися до Млинівського районного суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_6 .. В ході розгляду справи до суду надійшла заява ОСОБА_1 , який є двоюрідним братом померлого ОСОБА_6 та претендує на спадщину. 2 травня 2018 року ухвалою Млинівського районного суду заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сімє`ю з  ОСОБА_6  було залишено без розгляду в зв`язку з наявністю спору про право.
14 березня 2018 року ОСОБА_1 приватному нотаріусу Млинівського нотаріального округу Моісєєвій А.В. подав заяву про прийняття спадщини після смерті свого брата.(а.с.2 спадкової справи)
20 червня 2018 року до цього ж нотаріуса Моісєєвої А.В.,  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , посилаючись на те що проживали з померлим більше п`яти років. У заведенні спадкової справи на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_6 , їм було відмовлено у зв`язку з тим, що вони не надали достатніх доказів родинного зв`язку із спадкодавцем (а.с.26).
Також було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину ОСОБА_1 в зв`язку з відсутністю у нього правовстановлюючих документів на спадкове майно та за заявами ОСОБА_4 і ОСОБА_3 про наявність судового спору.(а.с. 33 спадкової справи)
В жовтні 2018 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_1 про усунення його від права на спадкування.
18 березня 2019 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уточнили свої вимоги та просять встановити факт постійного їх  проживання з ОСОБА_6 понад п`ять років до дня його смерті та надати їм право на спадкування із спадкоємцем тієї черги, який має право на спадкування, а саме разом із спадкоємцем ОСОБА_1 . (а.с.51-55).
На час звернення позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з первісним (04.10.2018) та уточненим позовом (18.03.2019) єдиним спадкоємцем по закону був ОСОБА_1 (а.с.25), який подав 14.03.2018 року заяву нотаріусу про прийняття спадщини, а позивачі на той час, своє право на спадщину в суді ще не довели.
Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, що визнаються учасниками не підлягають доказуванню.
Як слідує з тексту уточненої позовної заяви та викладених в ній вимог,  ОСОБА_3  та ОСОБА_4  визнають право  ОСОБА_1  на спадкове майно, як спадкоємця третьої черги після смерті ОСОБА_6 за правом представлення (ч.4 ст.1266 ЦК), тому колегія суддів не вдається до детального аналізу виникнення такого права у ОСОБА_1 , яке крім визнання позивачами, підтверджується доказами спорідненості із спадкодавцем наявними в справі.
Однак ОСОБА_3 та ОСОБА_4 констатують в своєму позові, що наведена обставина пріоритетного права на спадкування у ОСОБА_1 позбавляє їх права на спадщину, що є несправедливим та не відповідає волі покійного. Своє право на спадкування обґрунтовують та доводять, як спадкоємці четвертої черги: особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини ( ст.1264 ЦК).
Щодо тверджень позивачів про волю покійного на написання заповіту на їх ім`я то, якщо така була воля у спадкодавця, то вона мала б виразитись в існуванні такого заповіту, якого немає, та який ОСОБА_6 , маючи таке бажання, міг скласти і в лікарні куди потрапив перед смертю (ч.1 ст.1252 ЦК України).
Стосовно заклику позивачів до справедливості у спадкуванні майна померлого, то слід зазначити, що законодавцем врегульовано черговість спадкування і дотримання сторонами норм спадкового права гарантує законність та справедливість при вирішенні даного спору.
Відповідно до ст.1217, 1233, 1258 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.  Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За відсутності заповіту спадкування здійснюється за законом.Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. . Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Як слідує з аналізу наведених норм спадкового права та обставин даної справи, у позивачів, як спадкоємців четвертої черги, якими вони себе вважають, право на спадкування не виникло, а може виникнути при відсутності спадкоємця третьої черги ОСОБА_1 , усунення його від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, чого по справі не встановлено.
Відповідно до ч.2 ст. 1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Згідно роз`яснення даного в абзаці 3 п.6 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Висновок медико-соціальної експертної комісії про безпорадність його стану та потребування ОСОБА_6 за життя стороннього догляду, в справі відсутній, будь-яка посмертна судова-медична експертиза з цього приводу судом не призначалась. Наявність в справі численних ксерокопій сторінок амбулаторної карти хворого ОСОБА_6 не може бути належним та допустимим доказом його безпорадності, потреби стороннього догляду.(а.с.86-96).
Отже, відсутня правова підстава для застосування в спорі норми ч.2 ст. 1259 ЦК України для одержання позивачами права на спадкування разом із спадкоємцями ОСОБА_1 ..
Крім того, колегія суддів вважає, що позивачами не доведене і право на спадкування в четвертій черзі.
Відповідач ОСОБА_1 не заперечує, що його брат ОСОБА_6 проживав з позивачами до смерті їх матері в 2013 році. Після того спадкодавець проживав сам в с. Богушівка, не був безпорадним, а тримав господарство та навіть коня. Вважає вигадками позивачів що вони були пов`язані взаємними правами і обов`язками, спільним побутом, проживали разом.
Визначальне значення для вирішення спору має факт проживання однією сімє`ю позивачів з ОСОБА_6 саме з 2013 року, тобто п`ять останніх років перед його смертю.

Відповідно до ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Колегія суддів вважає, що висновок місцевого суду про доведеність таких позовних вимог не відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі ст. 1264 ЦК України, необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.
Обов`язковою умовою для визнання позивачів членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення зі спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 554/14633/15-ц (провадження № 61-9952св18) та від 21 березня 2019 року в справі № 461/4689/15-ц (провадження № 61-43735св18).

Як вбачається з довідок № 303 від 20.02.2018 року та № 1400 від 22.06.2018 року виданих Острожецькою сільрадою Млинівського району, за адресою в АДРЕСА_1 проживають позивачі в справі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та двоє їх неповнолітніх дітей. Як зазначено, за цією ж адресою проживав і ОСОБА_6 до своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9,77).
Згідно довідки виданої Млинівською селищною радою № 519 від 25.09.2018 року, ОСОБА_3 проживав з ОСОБА_6 до його смерті в АДРЕСА_2 . (а.с.10). Строк такого проживання не зазначено.
Як вбачається ці довідки суперечать одна одній з приводу місця проживання спадкодавця.
З довідки № 173 від 02.05.2018 року виданою Посниківським старостинським округом, вбачається, що ОСОБА_6 до своєї смерті проживав в господарстві своїх батьків по АДРЕСА_2 без реєстрації. (а.с.6 спадкової справи).
Подаючи до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , що проживав в с. Богушівка, ОСОБА_4 зазначила, що проживала з померлим більше п`яти років.(а.с.22 спадкової справи). В який період та де саме проживала, в заяві не зазначено.
Подаючи аналогічну заяву нотаріусу ОСОБА_3 взагалі не вказав з яких підстав він приймає спадщину після смерті ОСОБА_6 , який проживав в с. Богушівка. (а.с. 23 спадкової справи).
Як вбачається з матеріалів справи та з огляду на норму ст.3 СК України, ОСОБА_4 має свою сім`ю: чоловік (шлюб розірвано в 2015 році а.с.6 зворот) та двоє їх неповнолітніх дітей і проживають вони в АДРЕСА_1 (а.с. 9). Отже, вона не могла проживати однією сімє`ю зі спадкодавцем протягом п`яти років з 2013 по 2018 рік в с. Острожець чи с. Богушівка, вести спільне господарство, мати спільний бюджет, права та обов`язки членів сім`ї.
Що стосується ОСОБА_3 , то ним також не доведено, що протягом п`яти років з 2013 по 2018 рік в с. Богушівка він проживав зі спадкодавцем однією сімє`ю, вів спільне господарство, мали спільний бюджет та витрати, взаємні права та обов`язки.
Відповідач не заперечує, що ОСОБА_3 періодично проживав з ОСОБА_6 та допомагав йому за що отримував харчування та фактично жив на пенсію покійного, який забороняв ОСОБА_3 проживати з ним, оскільки той зловживав спиртними напоями.
Пояснення свідків допитаних в справі також є суперечливими і без належних письмових доказів вони не можуть бути прийняті до уваги.
В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази спільних витрат ОСОБА_6 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ведення ними спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, зокрема фіскальні чеки на придбання товарів для дому чи його ремонту, квитанції про оплату за комунальні послуги, квитанції про оплату податків і зборів за домогосподарство в с. Богушівка, тощо.
Періодичність проживання когось із позивачів із спадкодавцем в останні п`ять років перед його смертю, їх допомога йому в господарстві не є доказом сімейності відносин зі спадкодавцем в розумінні норми ст. 1264 ЦК України.
За таких обставин, місцевий суд порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в заявлених позовних вимогах.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати в виді сплаченого судового збору 1056,2 грн. за подання апеляційної скарги підлягають стягненню з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 в рівних долях по 528,1 грн. з кожного.
Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В : 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
       Рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 20 січня 2021 року скасувати.
В задоволенні позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на щодо предмета спору на стороні відповідача – Млинівської селищної ради про встановлення факту постійного проживання: 
- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , однієї сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, а саме з 12.11.1996 по 09.02.2018 рік зі спадкодавцем ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , однієї сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, а саме з 22.01.2010 по 09.02.2018 рік зі спадкодавцем ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , 
та надання:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право на спадкування разом із спадкоємцем тієї черги, яка має право на спадкування, а саме разом із спадкоємцем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати 1056,2 грн. в рівних долях по 528,1 грн. з кожного.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий:                                                                                 С.В. Боймиструк

Судді:                                                                                             Н.М. Ковальчук

                                                                        С.В. Хилевич