ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,  м. Київ,  вул. Московська, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6apladm.ki.court.gov.ua

Головуючий суддя у першій інстанції: Бородавкіна С.В.
                                                                                                      Суддя-доповідач: Епель О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2021 року                                                                                      Справа № 620/3389/20

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді          Епель О.В., 
суддів:                                    Карпушової О.В., Степанюка А.Г., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2020 року у справі 

за позовом            ОСОБА_1 

до                     Управління Державної міграційної служби України 
в Чернігівській області, 
Новгород-Сіверського районного сектора 
Управління Державної міграційної служби України 
в Чернігівській області

про                     визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 

В С Т А Н О В И В :

          Історія справи.
ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області (далі - Відповідач-1), Новгород-Сіверського районного сектора Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області (далі - Відповідач-2) про:
- визнання протиправною відмови Відповідачів у вклеюванні фотографії до її паспорта у зв`язку із досягненням 45-річного віку відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ;
- зобов`язання Новгород-Сіверського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області вклеїти фотографію до паспорта Позивачки у зв`язку з досягненням нею 45-річного віку відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 звернулась з вимогою вклеїти фотокартку до вже недійсного паспорту громадянина України зразка 1994 року серії НОМЕР_1 , виданого 22.07.2004.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, Позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначаючи, що отримання е-паспорта та надання номера УНЗР під час його оформлення або вчинення з ним певних дій протирічить внутрішнім переконанням Позивачки.
Крім того, Апелянт зазначає, що до міграційних органів нею були подані заяви про вчинення відповідних дій щодо вклеювання фото в її паспорт у формі книжечки, але такі заяви не були належним чином розглянуті, згідно з вимогами законодавства.
При цьому, Апелянт вказує, що нею не надавалася згода міграційним органам на обробку її персональних даних, про було зазначено безпосередньо в її заяві, а також, що вона виконала всі вимоги чинного законодавства, але міграційний орган відмовився від прийому її заяви разом з доданими до неї документами.
Разом з тим, Апелянт вважає, що в разі відмови громадянина від отримання паспорта у формі пластикової картки її право на використання паспорта зразка 1994 року не може бути порушено і органи ДМС, на її переконання, були зобов`язані вчинити відповідні дії щодо вклеювання фота до її паспорта у формі книжечки у зв`язку із досягненням нею 45-річного віку.
З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване нею рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.
          Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.03.2021 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження з 11.05.2021.
          Відповідачем УДМС в Чернігівській області подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити таку скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів Апелянта та правильності висновків суду першої інстанції.
          При цьому, у своєму відзиві Відповідач зазначає, що твердження Апелянта щодо необхідності розгляду її заяв (їх повернення) органом ДМС протягом 5-ти днів є безпідставними, оскільки ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» передбачено відповідний місячний термін.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи,  колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.
Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 22.05.2020 та 17.06.2020 ОСОБА_1 звернулась до відповідачів із заявами, у яких просила вклеїти фотокартку у паспорт громадянина України у зв`язку із досягненням нею 45-річного віку. До заяв нею було додано, у тому числі копію паспорта та дві фотокартки розміром 3,5х4,5см. Додатково позивач зазначила, що не дає згоди на обробку персональних даних.
Листами від 27.05.2020 за № Б-3/6/7424-20/7424/278-20, від 04.06.2020 за №  Б-99/6/7401-20/7401.3.2/3723-20, від 26.06.2020 за № Б-4/6/7424-20/7424/326-20 Відповідачі відмовили ОСОБА_1 у задоволенні її заяв з посиланням на пп. 6 п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302, оскільки паспорт позивача є недійсним, а встановлений законодавством термін для надання адміністративної послуги (вклеювання фотокартки) сплив.
Позивач, вважаючи такі дії щодо відмови в задоволенні її вимог протиправними, а свої права - порушеними, звернулася до суду з цим позовом.
Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 № 5492-VI (далі - Закон № 5492-VI), Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 (далі - Порядок №  302), Положенням про паспорт громадянина України, затвердженим постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII (далі - Положення № 2503-ХІІ).
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 22 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Згідно з зі ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
У частині першій ст. 13 Закону № 5492-VI визначено, що документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України та документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус.
До документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України віднесено паспорт громадянина України.
Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої ст. 14 Закону №   5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом.
Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклету.
Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації.
Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання.
Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.
Згідно з Положенням № 2503-XII до паспортної книжечки при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку вклеюються нові фотокартки, що відповідають його вікові. Паспорт, в якому не вклеєно таких фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним.
Пунктом 1 постанови КМУ № 302 затверджено зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України.
Згідно з пунктом 2 постанови КМУ № 302 запроваджено із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру: з 1 січня 2016 р. оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою № 2503-XII; з 1 листопада 2016   р. оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.
Відповідно до пп. 6 п. 6 Порядку № 302 обмін паспорта здійснюється у разі, якщо особа досягла 25- чи 45-річного віку та не звернулася в установленому законодавством порядку не пізніше як через місяць після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток.
Висновки суду апеляційної інстанції.
Аналіз правових приписів, чинних на момент виникнення спірних у цій справі правовідносин, надає підстави стверджувати, що жодною нормою законодавства не передбачено такої підстави для відмови у вклеюванні фотокартки до паспорта зразка 1994 року при досягненні особою 45-річного віку, як прострочення нею місячного строку звернення до компетентного органу для вчинення такої дії.
При цьому, пп. 6 п. 6 Порядку № 302, за яким Відповідачами було відмовлено ОСОБА_1 у вклеюванні фото до її паспорта, визначає підстави для обміну паспорта зразка 1994 року, але не містить імперативної заборони щодо вклеювання фотокартки до такого паспорту при досягненні особою 45-річного віку за наявності регламентованих ним умов.
При цьому, судова колегія зазначає, що Позивачка неодноразово зверталася до Відповідачів із заявами щодо вклеювання фото до її паспорта зразка 1994 року та надавала необхідні для цього документи /т.1 а.с.13-18/.
Тож, висновки суду першої інстанції про те, що Позивачка не подавала відповідно заяви установленої форми, що стало однією з підстав для відмови в її позові, є передчасними та невиваженими.
Разом з тим, судова колегія приймає до уваги правовий підхід, закладений ЄСПЛ при вирішенні справи «Сутяжник проти РФ» (рішення від 25.04.2018) та застосований Верховним Судом у справах №№ 826/5575/17, 910/10616/17, відповідно до якого надмірне прагнення до чистоти, переваги форми над змістом є правовим пуризмом.
Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.  
З огляду на викладене, колегія суддів вважає протиправними дії Відповідачів щодо відмови у вклеюванні фото до паспорта громадянина України ОСОБА_1 , тому саме з цих підстав порушене право Позивачки підлягає поновленню.
Водночас, апеляційний суд зазначає, що Позивачка у своїй позовній заяві просила суд зобов`язати вчинити зазначені дії саме Новгород-Сіверський районний сектор УДМС в Чернігівській області. 
Однак, Новгород-Сіверський районний сектор є лише спеціалізованим структурним підрозділом УДМС  в Чернігівській області, який не має статусу юридичної особи. 
Тому, належним способом захисту прав Позивачки в цій справі, який відповідатиме вимогам ст.ст. 2 4, 46 КАС України, буде зобов`язання безпосередньо УДМС в Чернігівській області вклеїти фото до паспорта Позивачки зразка 1994 року, що відповідно до ст. 9 КАС України, зумовлює необхідність вийти за межі позовних вимог та задовольнити їх саме в такий спосіб.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 № Пз/9901/2/18, від 06.02.2020 № К/9901/29591/19 та від 05.12.2019 № К/9901/18498/19, на які посилається Апелянт, дійсно мають значення для вирішення цієї справи та враховуються апеляційним судом при вирішенні цього спору.
Надаючи оцінку всім доводам обох сторін, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».
Отже, судом першої інстанції неповно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.
Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2020 року - скасуванню, а позов задоволенню частково.
Розподіл судових витрат.
          Так, відповідно до частин першої, шостої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судова колегія встановила, що за подання позову в цій справі та апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції Позивачкою сплачено судовий збір у загальному розмірі 4204,00 грн. /т. 1  а.с. 9, 115-а/, що відповідає ставкам судового збору, визначеним у Законі України «Про судовий збір», та підлягає стягненню на користь Позивачки за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача УДМС в Чернігівській області, який є юридичною особою.
          Керуючись ст.ст. 139, 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2020 року - скасувати та ухвалити постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, Новгород-Сіверського районного сектора Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області та Новгород-Сіверського районного сектора Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області щодо відмови у вклеюванні фото до паспорта громадянина України ОСОБА_1 .
Зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області вклеїти до паспорта громадянина України зразка 1994 року серії НОМЕР_1 , який виданий на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , нову фотокартку у зв`язку з досягненням особою 45-річного віку. 
У задоволенні позову в іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області понесені Позивачкою судові витрати в розмірі 4204,00 (чотири тисячі двісті чотири) грн.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Повний текст судового рішення виготовлено 11 травня 2021 року.

Головуючий суддя                                                  О.В. Епель

Судді:                                                                      О.В. Карпушова

                                                                                                      А.Г. Степанюк