СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2021 р.                                                                 Справа № 922/2847/20  
Колегія суддів у складі: 
головуючий суддя Слободін М.М., суддя Шутенко І.А. , суддя  Россолов В.В. 
за участю секретаря судового засідання Мальченко О.О.
за участю представників учасників справи:
позивача – Крайз О.І., Кувакіна Н.В.
відповідача – В.П. Азаренков, О. Борисовець
розглянувши апеляційну скаргу ТОВ "Альтенерджі”, м. Чугуїв (вх.№1316 Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 22.03.2021 у справі № 922/2847/20, повний текст якого складено та підписано 31.03.2021 суддею    Р.М. Аюповою у приміщенні господарського суду Харківської області
за позовом ТОВ "Птахокомплекс "Морозівка Агро", м. 
до ТОВ “Альтенерджі”, м. Чугуїв,                                                                         
про стягнення коштів в розмірі 60 000,00 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ТОВ "Птахокомплекс "Морозівка Агро", м. Харків, звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - ТОВ "Альтенерджі", м. Чугуїв, про стягнення безпідставно набутих коштів, в розмірі 60000,00 грн. Також просить суд зробити розподіл судових витрат.
Рішенням господарського суду Харківської області від 22.03.2021 у справі № 922/2847/20 позовні вимоги задоволено повністю.
Стягнуто з ТОВ "Альтенерджі" (63503, Харківська область, м. Чугуїв, вул. Мічуріна, 4-А, код ЄДРПОУ 40076473) на користь ТОВ "Птахокомплекс "Морозівка Агро" (61002, м. Харків,        вул. Чернишевська, 66, код ЄДРПОУ 34328899) грошові кошти в розмірі 60000,00 грн., судовий збір в розмірі 2102,00 грн.
ТОВ "Альтенерджі”, м. Чугуїв із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилося та звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 22.03.2021 у справі № 922/2847/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові про стягнення коштів, використаних на отримання нового виробу - відмовити. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції неправильно визначено природу договору, який укладено в порядку ст. 892 ЦК України. Крім того, на думку апелянта, судом першої інстанції під час ухвалення рішення не застосовано положення ч. 3 ст. 92 ЦК України щодо тверджень позивача про відсутність повноважень у посадової особи на підписання протоколу випробувань отриманого зразка виробу. Також, апелянт зазначає, що  виконавцем виконано зобов`язання за п. 1.2 контракту, за поставленою експериментальною партією сировини. Поставка другої партії сировини згідно п. 2 специфікації № 2, станом на 26.12.2019, не відбулось, що свідчить про невиконання замовником (позивачем) умов контракту. За таких обставин, вважає позов безпідставним, отримані від позивача кошти використані відповідачем відповідно до п.1 специфікації № 1,2, що, на думку відповідача, є підставою для відмови у задоволенні позову. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.05.2021 у справі № 922/2847/20, зокрема, відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою та призначено справу до розгляду на 25.05.2021.
24.05.2021 від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він проти апеляційної скарги заперечує, просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені усі фактичні обставини справи, яким надана належна правова оцінка. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.05.2021 оголошено про перерву у розгляді справи до 22.06.2021.
В судове засідання, призначене на 22.06.2021, з`явились представники сторін та надали пояснення по справі.
Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 21.02.2019 між ТОВ “Альтенерджі” (виконавець, відповідач) та ТОВ  “Птахокомплекс “Морозівка Агро” (замовник, позивач) укладено контракт на отримання паливної пелети (мовою оригіналу: “торрефицированной топливной пеллеты”) в промислових масштабах на основі курячого посліду на промисловому торрефікаторі (мовою оригіналу: “торрефикаторе”) розробленому і створеному виконавцем (контракт).  
Відповідно до п. 1.2.1 замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання по відпрацюванню технології і отриманню паливної пелети діаметром 6-8 мм на основі сировини – курячого посліду, наданого замовником, вказаному в додатку № 1 до цього контракту. П. 1.2.2 визначено технологічну схему.
Згідно з п. 2.1 контракту та додатком № 1, вартість контракту становить 60 000,000 грн.
Відповідно до п. 4.2  контракту, на виконання своїх зобов`язань за контрактом, ТОВ “Птахокомплекс “Морозівка Агро” 28.02.2019 була здійснена попередня оплата у розмірі 100% вартості контракту, що підтверджується платіжним дорученням № 1330 від 28.02.2019.
Згідно з п. 3.1.1 контракту, замовник поставляє виконавцю курячий послід для проведення робіт протягом 2-х днів від дати оплати робіт по контракту.
01 березня 2019 року, у строк передбачений в специфікації №2 до контракту від 21.02.2019, а саме протягом двох днів після сплати робіт за контрактом, замовником була поставлена партія курячого посліду в об`ємі 20 тон виконавцю, який зобов`язався виготовити паливну пелету діаметром 6-8 мм на основі курячого посліду.
Відповідно до пунктів 5.1-5.3 контракту здача-приймання робіт проводиться після спалювання пелет, виготовлених відповідно до пункту 1.2 контракту на обладнанні замовника, про що складається акт здачі-приймання робіт. Виконавець надає замовнику, спільно з актом, розрахунок собівартості виробництва продукції на обладнанні виконавця, схему лінії для виробництва пелет 6-8 мм на основі курячого посліду з розрахунку 500 тонн на місяць. За результатами здачі-приймання робіт складається додаткова угода, в якій фіксується прийняте замовником, спільно з виконавцем, рішення про подальше продовження робіт.
З урахуванням укладених додаткових угод до контракту, а саме додаткової угоди № 4, що вносить зміни в пункті 3.1.2, роботи відповідно до пункту 1.2 контракту проводяться протягом 300 днів від дати поставки сировини для проведення робіт відповідно до пункту 3.1.1. Датою поставки сировини виконавцю вважатиметься дата поставки першої партії сировини 01 березня 2019 року.
Отже, строк виконання зобов`язання виконавцем сплив 26.12.2019.
Позивач вказує, що, у зв`язку з невиконання ТОВ “Альтенерджі” взятих на себе зобов`язань за контрактом, ТОВ “Птахокомплекс “Морозівка Агро” 03 вересня 2020 року направило на адресу відповідача повідомлення про відмову від контракту  21.02.2019 за №0309-1. 
Вважає, що кошти, перераховані позивачем, в якості передоплати за контрактом в сумі 60000,00 грн., є безпідставно набутими коштами, та просить стягнути з відповідача дану суму грошових коштів, в порядку ст. 1212 ЦК України. 
Як свідчать матеріали справи, станом на час розгляду даного спору, матеріали справи не містили доказів повернення відповідачем суми, перерахованої позивачем в якості попередньої оплати  за контрактом в розмірі 60000,00 грн., в добровільному порядку.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, колегія суддів виходить з наступного. 
Ст. 11 ЦК України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.
Як зазначено в ст. 174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Ч. 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 2 ст. 317 ГК України загальні умови договорів підряду визначаються відповідно до положень ЦК України про договір підряду.
Відповідно до ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на  свій  ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення,  обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Згідно ст. 839 ЦК України, підрядник зобов`язаний виконати роботу,  визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором. Підрядник  відповідає  за  неналежну  якість  наданих  ним матеріалу і  устаткування, а також за  надання  матеріалу  або устаткування, обтяженого правами третіх осіб. 
Відповідно до ст. 843 ЦК України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. 
Згідно з ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний уплатити підряднику обумовлену ціну після остаточної здачі роботи при умові, що робота виконана належним чином і в узгоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.
Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Приписами ч. 1 ст. 846, ч.ч. 2, 4 ст. 849 ЦК України передбачено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.
Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків (частина друга статті).
Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.
Згідно правових висновків, які викладені Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 13.09.2019 у справі №911/1433/18:  частиною 2 ст. 849 ЦК України передбачено право замовника на відмову від договору підряду лише за наявності конкретно визначеної законодавством умови, коли підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим. При цьому наслідком такої відмови є виникнення саме у замовника права вимагати відшкодування збитків з підрядника.
Як свідчать матеріали справи, що на виконання своїх зобов`язань за контрактом, ТОВ “Птахокомплекс “Морозівка Агро” 28.02.2019 була здійснена попередня оплата у розмірі 100% вартості контракту в розмірі 60000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1330 від 28.02.2019.
З урахуванням укладених додаткових угод до контракту, роботи відповідно до пункту 1.2 контракту проводяться протягом 300 днів від дати поставки сировини для проведення робіт відповідно до пункту 3.1.1. Датою поставки сировини виконавцю вважатиметься дата поставки першої партії сировини 01 березня 2019 року.
Отже, строк виконання зобов`язання виконавцем сплив 26.12.2019.
Відповідне не спростоване відповідачем у справі ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції.
Позивач вказує, що, у зв`язку з невиконання ТОВ “Альтенерджі” взятих на себе зобов`язань за контрактом, ТОВ “Птахокомплекс “Морозівка Агро” 03 вересня 2020 року направило на адресу відповідача повідомлення про відмову від контракту від 21.02.2019 за №0309-1.
Отже, матеріалами справи підтверджена відмова замовника від договору підряду, на підставі ч.2 ст.849 ЦК України, у зв`язку із доведеними обставинами прострочення підрядника.
Таким чином, враховуючи невиконання відповідачем умов контракту у визначені строки та зважаючи на відмову замовника від договору підряду на підставі ч.2 ст. 849 ЦК України, у ТОВ “Птахокомплекс “Морозівка Агро” виникло право на відшкодування збитків.
Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia (“суд знає закони”) під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін. При цьому суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.
Аналогічну правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №924/1473/15 та від 04.12.2019 у справі №917/1739/17.
Колегія суддів зазначає про помилкове застосування позивачем положень ст.1212 ЦК України, як правової підстави для стягнення з відповідача 60000,00 грн., сплачених в якості попередньої оплати за контрактом, з огляду на нижченаведене.
Ст. 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.
Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна та які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання щодо безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених у ст.11 ЦК України).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань щодо набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
За змістом ст.1212 ЦК України, безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.11, ч.1, 2 ст.509 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, які передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених у ст. 11 цього кодексу.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення та його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Майно чи кошти не можуть вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося у не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені в ч.2 ст.11 ЦК України.
Загальна умова ч.1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення в зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Набуття однією зі сторін зобов`язання майна чи коштів за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.
Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується те, що відповідач набув майно (грошові кошти) за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, позивач помилково вважає, що заявлені до стягнення кошти в сумі 60000,00 грн. повинні бути стягнуті в порядку приписів ст. 1212 ЦК України, як безпідставно набуті.
Натомість, за змістом положень ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Зазначена норма кореспондується з положеннями ст. 224 ГК України, якою встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Згідно ч.1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
При цьому, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності.
Колегією суддів встановлено, що відповідачем не виконані роботи за контрактом в обумовлений строк,  не надано доказів неможливості виконання робіт, їх повного або часткового виконання, а також не заперечується отримання авансу від позивача. З огляду на викладене, гроші отримані відповідачем не було реалізовано на виконання умов договору, а позивач позбавлений можливості отримати роботи, результат на який він розраховував через бездіяльність відповідача.    
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 60000,00 грн. попередньої оплати за контрактом від 21.02.2019.
Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, відповідач зазначає,  що виконавцем виконано зобов`язання за п. 1.2 контракту, за поставленою експериментальною партією сировини. Також, з посиланням на  акт виконаних робіт від 05.06.2020 та направлені замовнику листи № 1506/1 від 15.06.2020  та № 1706/1 від 17.06.2020, відповіді на які не було отримано, наголошує, що умови контракту не виконані саме замовником, який не поставив  своєчасно 20 тон сировини, що унеможливило його виконання у встановлені строки, а, отже, вина лежить саме на позивачеві.  
Натомість, колегія суддів не приймає зазначені доводи відповідача, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 4 ст. 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.
Отже, єдиним належним та допустимим доказом виконання робіт за договором підряду є акт виконаних робіт. 
Так, акт приймання-передавання робіт № 1 за контрактом, на який посилається відповідач, підписаний лише з боку ТОВ “Альтенерджі”, датований  05 червня 2020 року, тобто зі спливом 6 місяців від дати, коли роботи мали бути виконані, та не підписаний з боку позивача (замовника). Крім того, відповідачем до матеріалів справи не надано  доказів надсилання даного акту позивачу. Отже, такий акт є неналежним та недопустимим доказом, відповідно до норм ст. ст. 76-78 ГПК України.
Щодо наданого відповідачем протоколу № 1 від 10.05.2019 колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до специфікації №1 до контракту відповідач взяв на себе зобов`язання з:
1. Відпрацювання технології і виготовлення експериментальної партії паливної пелети діаметром 6-8 мм на основі сировини – курячого посліду з домішками: зольність – до 13 %, тепло калорійність – не менше 4200-5000 ккал/кг.
2. Виготовлення паливної пелети діаметром 6-8 мм на основі сировини – курячого посліду з домішками на обладнані Виконавця в присутності Замовника в об`ємі не менше 5 тонн: зольність – до 13 %, тепло калорійність – не менше 4200-5000 ккал/кг.
Натомість, з копії даного протоколу не вбачається жодних якісних показників спаленої пелети (ані зольності, ані теплокалорійності) та її діаметру. А тому даний протокол не дає змоги встановити, що саме відповідачем було виготовлено, відповідність такої пелети умовам контракту. 
Копія протоколу № 1 від 10.05.2019 не підтверджує виконання робіт відповідачем. Крім того, в розділі “підписи” даного протоколу в графі “ТОВ “Птахокомплекс “Морозівка Агро” зазначено ОСОБА_1 . Проте, суду першої інстанції не було надано доказів на підтвердження надання “ТОВ “Птахокомплекс “Морозівка Агро”  повноважень даної особи  для підписання документів від імені замовника.
А, отже, надана відповідачем в обґрунтування виконання свого зобов`язання за контрактом, копія протокол № 1 від 10.05.2019, є неналежним доказом та була вірно не прийнята судом першої інстанції.
Щодо наданих відповідачем листів № 3107/1 від 31.07.2020 та № 1008/2 від 02.06.2020 та повідомлень, надісланих директору замовника від 11.02.2020, колегія суддів зазначає, що умовами контракту сторони не передбачали можливості обміну повідомленнями між сторонами за допомогою мессенджерів. Також з матеріалів справи не можливо встановити кому саме та ким було надіслано таке повідомлення. А, також, відповідачем не надано доказів отримання ТОВ “Птахокомплекс “Морозівка Агро” даних листів, а позивач їх отримання заперечував.
Таким чином, надані в обґрунтування заперечень на позов листи № 3107/1 від 31.07.2020 та № 1008/2 від 02.06.2020 та повідомлення від 11.02.2020, не свідчать про належне виконання відповідачем свого зобов`язання за контрактом.
Щодо наданих відповідачем протоколів випробувань від 15.11.2019 та від 02.06.2020, колегія суддів зазначає, що, відповідно до матеріалів справи, представники ТОВ “Птахокомплекс “Морозівка Агро” участі у випробуваннях не брали, протоколи ними не підписувалися.
А, отже, жодного належного та допустимого доказу виконання ТОВ “Альтенерджі” зобов`язання за контрактом, відповідачем надано не було, а доводи відповідача про те, що умови контракту не виконані саме замовником, що унеможливило його виконання у встановлені строки, є безпідставними та такими, що не підтверджуються матеріалами справи.
Колегія суддів також критично оцінює та відхиляє доводи відповідача про те, що укладений сторонами контракт на отримання торифікованої паливної пелети з курячого посліду від 21.09.2019 є договором про виконання науково-дослідних, дослідно-конструкторських та технологічних робіт, з огляду на таке.
Відповідно до приписів ст. 892 ЦК України за договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт підрядник (виконавець) зобов`язується провести за завданням замовника наукові дослідження, розробити зразок нового виробу та конструкторську документацію на нього, нову технологію тощо, а замовник зобов`язується прийняти виконану роботу та оплатити її. Таким чином, ключовою відмінністю такого договору від інших договорів про виконання робіт є досягнення нового наукового результату чи створення нової технології.
Натомість, згідно умов укладеного сторонами договору, предмет його складає саме отримання виконавцем торифікованої паливної пелети, причому етапи робіт передбачають відпрацювання технології (яка, таким чином, презюмується відомою виконавцю), а не створення технології нової.
Отже, спірний договір за своєю правовою природою є договором підряду, відносини сторін за яким регламентовані приписами статей 837-864 ЦК України.
Відповідно ст. 55 Конституції України, статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі  його порушення, невизнання або оспорювання.
          Згідно ст. 73 ГПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість   заявлених ТОВ "Птахокомплекс "Морозівка Агро" позовних вимог, а,  отже позов підлягає задоволенню.
Стосовно доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що вони є тотожними доводам, які покладені відповідачем в основу відзиву на позов. Вказані доводи були проаналізовані як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції та їм надана відповідна правова оцінки, а мотиви їх відхилення зазначені вище.          
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про вірність рішення суду першої інстанції.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ "Альтенерджі” на рішення господарського суду Харківської області від 22.03.2021 у справі № 922/2847/20 залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Харківської області від 22.03.2021 у справі № 922/2847/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Повний тест постанови апеляційного суду складено 25.06.2021.
Порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                    М.М. Слободін

Суддя                                                                                           І.А. Шутенко

Суддя                                                                                           В.В. Россолов