ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" червня 2021 р.                                                                     Справа №914/253/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого судді                                                                                   Кордюк Г.Т.
суддів                                                                                                         Бойко С.М.
                                                                                                  Зварич О.В.

розглянувши у  порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Львівморепродукти”, б/н від 19.10.2020 (вх.№ 01-05/3034/20 від 27.10.2020),
на рішення Господарського суду Львівської області від 14.09.2020 (повний текст рішення складено 21.09.2020, суддя Манюк П.Т.),
у справі № 914/253/20
за позовом: Приватного акціонерного товариства   “Сортнасіннєовоч-Львів”, м. Львів,
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Львівморепродукти”, м. Львів,
про   стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 127 441, 00 грн,

ВСТАНОВИВ:
Приватне акціонерне товариство ( далі – ПрАТ) “Сортнасіннєовоч-Львів” звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом  про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю ( далі – ТзОВ) “Львівморепродукти” 127  441 грн, з яких: 100  000 грн – безпідставно набуті грошові кошти;  20  200 грн – інфляційні втрати; 7  441 грн – 3% річних.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 30.01.2017 ПрАТ “Сортнасіннєовоч-Львів” здійснено безготівковий переказ грошових коштів в сумі 100 000 грн на банківський рахунок ТзОВ “Львівморепродукти”, що підтверджується платіжним дорученням №29 від 30.01.2017. В графі “призначення платежу” платником зазначено “Поворотна фінансова допомога згідно договору від 30.01.2017 №3/17 Без ПДВ”. Однак договір поворотної фінансової допомоги між ПрАТ “Сортнасіннєовоч-Львів” та ТзОВ “Львівморепродукти” не був укладеним, що свідчить про відсутність договірних правовідносин між сторонами. 
З  метою  повернення  грошових  коштів позивач 14.07.2017 та 10.08.2017 надіслав на адресу відповідача вимоги про повернення грошових  коштів. Однак, такі повернуто відділенням поштового зв`язку “Укрпошта” відправнику із зазначенням підстави:  “за закінченням терміну зберігання”.
З огляду на наведене,   позивач просив суд стягнути з відповідача безпідставно набуті грошові кошти в сумі 100  000 грн на підставі ст. 1212 ЦК України, а також 20  200 грн інфляційних втрат та  7  441 грн  3% річних, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України.
Рішення Господарського суду Львівської області від 14.09.2020 у справі № 914/253/20 позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з ТзОВ “Львівморепродукти” на користь ПрАТ “Сортнасіннєовоч-Львів” суму в розмірі 129 543, 00 грн, з яких: 100    000, 00 грн     основного боргу; 20    200, 00 грн      інфляційних втрат; 7     241, 00 грн     3% річних; 2     102, 00 грн.     судового збору.
Рішення суду першої інстанції у даній справі мотивоване тим, що  оскільки договір  позики,  поворотної  фінансової  допомоги  чи  інший  правочин  між сторонами не був укладений,  правова підстава щодо отримання грошових коштів між сторонами  не виникала,  а  тому  грошові  кошти  в  сумі  100 000,  00  грн  є  такими,  що  набуті  відповідачем без  достатніх  правових  підстав  у  розумінні  ст.  1212  ЦК  України  та повинні бути повернуті позивачу.
Окрім того,  суд встановив, що позивачем вірно проведено нарахування 3 % річних на суму 7 241, 00 грн та інфляційних втрат в розмірі 20 200, 00 грн, а тому дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача зазначених сум.
Не погодившись з вказаним рішенням  суду першої інстанції, відповідач звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 14.09.2020 у справі № 914/253/20  скасувати  та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, відповідач зазначає, що кошти в розмірі 100 000 грн не можуть бути стягнуті як безпідставно набуті, оскільки між сторонами існують договірні відносини, що виключає можливість застосування положень ст. 1212 ЦК України. 
Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в зарахуванні зустрічних вимог ТзОВ “Львівморепродукти”, оскільки: між сторонами було укладено договір поставки № 14 від 23.06.2015; заборгованість ПрАТ “Сортнасіннєовоч-Львів” за поставлений товар за вищевказаним договором становить 200    703,97 грн.; ТзОВ “Львівморепродукти” прийнято рішення про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до вимог ст. 601 ЦК України та ст. 203 ГК України. 
ПрАТ“Сортнасіннєовоч-Львів” у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення Господарського суду Львівської області від 14.09.2020 у даній справі залишити без змін з підстав його  законності та обгрунтованості, а апеляційну скаргу без задоволення. Окрім того позивач  просить стягнути з відповідача 5 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 24.11.2020 ( колегією суддів у складі головуючого судді Дубник О.П., суддів Бойко С.М. та Зварич О.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТзОВ “Львівморепродукти” на рішення Господарського суду Львівської області від 14.09.2020 у справі №914/253/20 та ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження без повідомлення та виклику сторін справи. 
Розпорядженням керівника апарату суду №255  від 07.04.2021 у зв`язку зі смертю головуючого судді Дубник О.П. призначено проведення повторного автоматизованого розподілу даної справи.
Відповідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.04.2021 вказану справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Кордюк Г.Т., суддів Бойко С.М. та Зварич О.В.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 13.04.2021 прийнято справу №914/253/20 до провадження колегією суддів у складі головуючого судді Кордюк Г.Т., суддів Бойко С.М. та Зварич О.В., ухвалено здійснити розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
Відповідно до  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до пункту 10 частини 3  статті 2 Господарського процесуального кодексу України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
Враховуючи наведені  вище обставини, перебування у відпустці головуючого судді Кордюк Г.Т. з 07.06.2021 по 18.06.2021 та судді-члена колегії Бойко С.М. з 22.06.2021 по 25.06.2021, суд розглядає апеляційну скаргу у даній справі поза межами процесуального строку, визначеного ч.  1 ст.273 ГПК  України.
Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне:
Як вбачається з матеріалів справи, 30 січня 2017 року ПрАТ “Сортнасіннєовоч-Львів” здійснено безготівковий переказ грошових коштів в сумі 100     000, 00 грн на банківський рахунок ТзОВ “Львівморепродукти”, що підтверджується платіжним дорученням від 30.01.2017  № 29. В  графі  “призначення  платежу”  платником  було зазначено  “Поворотна  фінансова  допомога згідно  договору  від  30.01.2017  №  3/17  Без  ПДВ”. 
21.01.2020 відділенням  №  108  АТ  “Укрсиббанк”  надано  запитувані  позивачем документи, які містять інформацію про виконання  банком операції з безготівкового переказу  грошових  коштів  з  рахунку  позивача на рахунок  відповідача, зокрема засвідчену АТ “Укрсиббанк” паперову копію платіжного доручення  від  30.01.2017  №  29  та  виписку з рахунку позивача про рух коштів 30.01.2017.
Позивач зазначає, що договір поворотної фінансової допомоги між ПрАТ “Сортнасіннєовоч-Львів” та ТзОВ “Львівморепродукти” не був укладеним, що свідчить про відсутність договірних правовідносин між сторонами. 
Докази, які б підтверджували факт укладення між сторонами договору №3/17 від 30.01.2017 поворотної фінансової допомоги, в матеріалах справи відсутні.
Позивач надсилав відповідачу вимогу від 13.07.2017, зокрема, про повернення грошових коштів розмірі 100 000,00 грн протягом 30-ти днів з моменту отримання вимоги, що підтверджується описами вкладення в цінний лист та фіскальними чеками №7901906147672 від 14.07.2017 та №7901906526495 від 10.08.2017.
Вищевказані поштові відправлення із вимогами про повернення грошових коштів від 13.07.2017 повернуто відділенням поштового зв`язку “Укрпошта” відправнику із зазначенням причини повернення: “за закінченням терміну зберігання”.
З метою з`ясування причин невручення вищевказаних поштових відправлень, позивач звертався із запитом від 09.10.2017 до Львівської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку “Укрпошта”.
Листом від 26.10.2017 №12-04-290 ЛД УДППЗ “Укрпошта” повідомила наступне. Лист з оголошеною цінністю з рекомендованим повідомлення про вручення №7901906147672 прийняте до відділення поштового зв`язку Львів-19 14.07.2017  та переадресоване згідно з заявою до відділення поштового зв`язку Львів-24. Після надходження дане поштове відправлення доставлено за вказаною адресою одержувача та у зв`язку із відсутністю адресата залишено повідомлення форми 22. Вказане поштове відправлення повернуто адресату 31.07.2017  за закінченням терміну зберігання. Лист з оголошеною цінністю з рекомендованим повідомленням про вручення №7901906526495 прийняте до пересилання у ВПЗ Львів-19 10.08.2017  та переадресоване згідно з заявою до відділення поштового зв`язку Львів-24. В день надходження вищезазначеного поштового відправлення до відділення зв`язку Львів-24 14.08.2017 листоношею відділення зв`язку повідомлено одержувача про надходження даного рекомендованого листа. Однак, не отримано останнім та повернуто адресату 28.08.2017  за закінченням терміну зберігання.
Оскільки відповідач не повернув позивачу перерахованих коштів, ПрАТ “Сортнасіннєовоч-Львів” звернулось до суду з позовом у даній справі.
Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:
Згідно з ч. 1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. 
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Згідно зі ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. 
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав передбачених статтею 11 ЦК України). 
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншим правовими актами чи правочином. 
Відтак набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. 
З урахуванням наведеного вбачається висновок, що для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. 
У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК  України може бути застосована тільки після того, якщо така правова природа в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі (дана правова позиція висвітлена в постанова Верховного Суду від 30.08.2018 у справі №334/2517/16-ц). 
Поворотна  фінансова  допомога  -  сума коштів, що надійшла платнику  податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення (п. 14.1.257 ст. 14 Податкового кодексу України).
Поворотна фінансова допомога за своєю правовою природою є  господарською операцією, що належить до різновиду позики, надання якої підтверджується відповідним правочином.
За приписами статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.  
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознакам. 
Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 
Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що 30.01.2017 ПрАТ “Сортнасіннєовоч-Львів” здійснено безготівковий переказ грошових коштів в сумі 100 000,00 грн. на банківський рахунок ТзОВ “Львівморепродукти” на підставі платіжного доручення  від 30.01.2017  № 29. В  графі  “призначення  платежу”  платником  було зазначено  “Поворотна  фінансова  допомога згідно  договору  від  30.01.2017  №  3/17  Без  ПДВ”. 
В матеріалах справи докази повернення відповідачем вказаних коштів позивачу відсутні. Також відсутні докази укладення між сторонами договору поворотної фінансової допомоги №3/17 від 30.01.2017, на який є покликання у платіжному дорученні №29 від 30.01.2017, або будь-якого іншого договору поворотної фінансової допомоги чи позики.
Відтак, правомірним є висновок суду першої інстанції про те, що  грошові  кошти  в  сумі  100 000,  00  грн.  є  такими,  що  набуті  відповідачем без  достатніх  правових  підстав  у  розумінні  ст.  1212  ЦК  України  та повинні бути повернуті позивачу.
Посилання скаржника на існування між сторонами договірних відносин суд оцінює критично, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували вказану обставину. Не подані такі докази відповідачем і суду апеляційної інстанції. 
Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Дія  статті 625 ЦК України  поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі  статті 1212 ЦК України. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до частини 2  статті 625 ЦК України.
Аналогічну правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, від 16.05.2018 у справі № 14-16цс18.
З огляду на наведене, місцевий господарський суд  обґрунтовано присудив до стягнення з відповідача 7  241 грн 3% річних та 20 200 грн інфляційних втрат.
Доводи апелянта про те,  що суд першої інстанції безпідставно відмовив в зарахуванні зустрічних вимог ТОВ “Львівморепродукти”,  суд апеляційної інстанції відхиляє з огляду на наступне.
Умови припинення господарських зобов`язань визначено статтею 202 ГК України, за змістом якої господарське зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання; у разі поєднання управненої та зобов`язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Згідно зі ст. 601 ЦК України, яка кореспондується з положеннями ст.203 ГК України, зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.
Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому).
Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: - бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); - бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань по передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо); - строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.
Наслідком здійснення такого правочину є припинення як обов`язку заявника перед адресатом, так і обов`язку адресата перед заявником з моменту здійснення заяви про зарахування, що зумовлює необхідність визначення заявником тих вимог до нього, які відповідають вказаним вище умовам.
Разом із тим слід зауважити, що однією з важливих умов, за наявності якої можливе припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог, є безспірність вимог, які зараховуються, а саме, відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань. Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи відсутність будь-якої з названих вище умов, виключає проведення зарахування у добровільному порядку.
З матеріалів справи вбачається, що  17.07.2020 ТзОВ “Львівморепродукти” подало до суду клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмету спору, з огляду на те, що 06.07.2020 ТзОВ “Львівморепродукти” було направлено на адресу ПрАТ “Сортнасіннєовоч-Львів” заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог №01-37 від 06.07.2020.
У відповідь на цю заяву позивач у запереченнях від 11.08.2020 повідомив відповідача про те, що не визнає припинення зобов`язань зарахуванням через відсутність передбачених статтею 602 ЦК України умов для такого зарахування у зв`язку із спливом позовної давності. Разом із тим, ПрАТ “Сортнасіннєовоч-Львів” заперечує заборгованість визначену ТзОВ “Львівморепродукти” у заяві про зарахування зустрічних вимог, що свідчить про спірність заявлених відповідачем зустрічних вимог.
Як вбачається із заяви про зарахування зустрічних вимог №01-37 від 06.07.2020, між сторонами виникли правовідносини за договором №14 від 23.06.2015, згідно видаткових накладних №ЛМ-ОФ/0000014 від 23.06.2015, № ЛМ-ОФ/0000017 від 31.07.2015 щодо поставки товару, до яких застосовуються загальні положення про купівлю-продаж. Умовами договору №14 від 23.06.2015 строк оплати коштів за поставлений товар не визначено.
Відповідно до ч.1ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. 
Таким чином строк оплати поставленого товару за видатковими накладними №ЛМ-ОФ/0000014 від 23.06.2015 настав 24.06.2015, № ЛМ-ОФ/0000017 від 31.07.2015 – 01.08.2015.
Згідно із ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч.1 ст. 257 ЦК України).
Відтак, строк позовної давності за видатковою накладною № ЛМ-ОФ/0000014 від 23.06.2015 сплив 24.06.2018 , за видатковою накладною № ЛМ-ОФ/0000017 від 31.07.2015 – 01.08.2018.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.602 ЦК України, не допускається зарахування зустрічних вимог, зокрема у разі спливу позовної давності.
З огляду на те, що сплив строк позовної давності за вимогою про сплату грошових коштів за договором поставки №14 від 23.06.2015, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що у даному випадку, зарахування зустрічних вимог не допускається згідно вимог п.4 ч.1 ст.602 ЦК України.
З огляду на  все викладене вище в сукупності, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 14.09.2020 у справі №914/253/20 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, не можуть слугувати підставою для скасування або зміни оскаржуваного рішення суду.
Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції  покласти на скаржника в порядку ст.ст.129, 282 ГПК України.
Окрім того, у відзиві на апеляційну скаргу позивачем заявлено про стягнення з відповідача 5 000 грн понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.
Статтею 123 ГПК України    передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин 1 та 2    статті 126 ГПК України    витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;    2)    розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги,    встановлюється    згідно з умовами договору    про надання правничої допомоги    на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно із частиною 3    статті 126 ГПК України    для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом,    та    здійснених ним витрат,    необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч.4     ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
За приписами частини 3    статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"    до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано    Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема,    стаття 903 Цивільного кодексу України    передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"    передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
В матеріалах справи наявні подані позивачем:
- копія договору про надання правничої допомоги №6/19 від 14.02.2019, укладеного між ПрАТ “Сортнасіннєовоч-Львів” та АО «Абданк»;
- копія  додаткового договору від 27.11.2020 до договору про надання правничої допомоги № 6/19 від 14.02.2019, укладеного між ПрАТ “Сортнасіннєовоч-Львів” та АО «Абданк», в якому сторони погодили, що: правова допомога  включає  складення, підписання та подання до Західного апеляційного господарського суду відзиву на апеляційну скаргу ТзОВ “Львівморенпродукти” на рішення Господарського суд Львівської області від 14.09.2020 справі № 914/253/20; вартість правової допомоги, визначеної даним додатковим договором, становить 5000,00 грн та сплачується клієнтом не пізніше 20.01.2021 включно;
- копія платіжного доручення №272 від 21.01.2021, яким підтверджується сплата позивачем на користь АО «Абдан» 5  000 грн за надання правничої допомоги;
- копія акту    наданих послуг  від 28.01.2021, підписаного АО «Абдан» та позивачем;
- відзив на апеляційну скаргу, підписаний представником позивача – адвокатом Марчук Н.А.;
- ордер серія ВС №1037205  від 30.11.2020, виданий АО «Абданк» на надання правової допомоги ПрАТ “Сортнасіннєовоч-Львів” адвокатом  Марчук Н.ВА. у Західному апеляційному господарському суді. 
Відповідно до ч.ч.4-5 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, у розумінні положень частини 5  статті 126 Господарського процесуального кодексу України  зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6  статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Аналогічна позиція викладена у  постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 22.11.2019 у справі №902/347/18.
Від відповідача  клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката та заперечень стосовно неспівмірності заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку із апеляційним розглядом справи, не надходило.
Зважаючи на все викладене вище в сукупності, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 5  000 грн. судових витрат на професійну правову допомогу в суді апеляційної інстанції.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, -

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:
1. Рішення Господарського суду Львівської області від 14.09.2020 у справі №914/253/20 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Львівморепродукти” – без задоволення.
2.  Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Львівморепродукти” (79035, м.Львів, вул.Липова Алея, буд.5, ідентифікаційний код 25236666) на користь Приватного акціонерного товариства “Сортнасіннєовоч-Львів” (79019, м.Львів, проспект В.Чорновола, буд.45 А, корп. 13, ідентифікаційний код 00492302) 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
3. На виконання постанови Господарському суду Львівської області видати наказ.
4. Постанова набирає законної сили з моменту  прийняття.
5. Порядок і строк оскарження встановлені ст.ст. 288-289 ГПК України.

Головуючий суддя                                                                      Кордюк Г.Т. 

Суддя                                                                                          Бойко С.М.

Суддя                                                                                           Зварич О.В.