Головуючий суду 1 інстанції - Стеценко О. С.   
Доповідач -Луганська В.М. 

Справа № 942/302/20
Провадження № 22-ц/810/31/21

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2021 року                                               м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Луганської В.М.
суддів: Гаврилюка В.К., Карташова О.Ю.
за участю секретаря: Вовчанської С.В.
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – Головне управління Національної поліції в Луганській області 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 10 листопада 2020 року, ухвалене судом у складі судді Стеценко О.С.,
за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області Новопсковський відділ поліції про стягнення моральної та майнової шкоди, 
в с т а н о в и в:
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеними вимогами, в обґрунтування яких вказав, що в Новопсковському ВП ГУНП у Луганській області за його заявою про скоєння злочину знаходиться кримінальне провадження № 12018130510000203 від 01 червня 2018 року за правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 365-2 КК України.
Протягом півтора року слідчі цього відділу постійно намагаються приховати даний злочин, інформація про злочин не вносилась до ЄРДР, кримінальне провадження було відкрито лише завдяки зверненню позивача до Генеральної прокуратури, порушуються розумні строки досудового розслідування.
Згідно відповіді прокуратури Луганської області № 15-189-16 від 16.09.2019 року за результатами службового розслідування до заступника начальника Новопсковського ВП ГУНП – начальника слідчого відділення Новопсковського ВП ГУНП ОСОБА_2 вжито заходів дисциплінарного впливу.
Протягом досудового розслідування неодноразово були скасовані постанови про закриття провадження у справі. Процесуальними керівниками неодноразово надавалися письмові вказівки слідчим в порядку ст.36 КПК України.
24.09. 2019 року позивач звернувся зі скаргою до Новопсковської прокуратури з проханням зобов`язати заступника начальника СВ Новопсковського ВП ГУНП Рибалко С.О. опитати свідків у даному кримінальному провадженні. 
21.11.2019 року позивач повторно звернувся зі скаргою до Новопсковської прокуратури з проханням зобов`язати заступника начальника СВ Новопсковського ВП ГУНП Рибалко С.О. опитати свідків. Новопсковською прокуратурою повторно було надано письмові вказівки начальнику СВ Новопсковського ВП ГУНП.
14.01.2020 року позивач звернувся до начальника Новопсковського ВП ГУНП з проханням допитати в якості свідків осіб, у тому числі і колишнього директора КП «Новопсковжитло».
В порушення вимог ст.ст. 60, 66, 220 КПК України начальник Новопсковського ВП ГУНП відмовився розглядати та задовольняти дане звернення та виконувати вимоги КПК України.
Станом на 20.01.2020 року позивача жодного разу не було повідомлено про результати розгляду слідчим відділенням Новопсковського ВП ГУНП його заяв та не надано копію постанови про результати розгляду.
Позивач вимушений був звертатися із скаргами до Міністра внутрішніх справ України, Прем`єр- міністра України, до суду.
Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 29.01.2020 року у справі № 420/825/18 скаргу позивача від 20.01.2020 року було задоволено частково та визнано бездіяльність начальника слідчого відділення Новопсковського ВП ГУНП в Луганській області.
Внаслідок бездіяльності СВ Новопсковського ВП ГУНП в Луганській області позивач зазнав моральних страждань, які виразились у тому, що він не може добитися справедливості, змушений звертатися до правоохоронних органів, органів прокуратури, суду, до адвокатів, приїжджати до міста Сєвєродонецьк на прийом до народних депутатів України та змінювати установлений спосіб свого життя. Своєю бездіяльністю слідчий відділ Новопсковського ВП ГУНП в Луганській області принижує честь та гідність, престиж та ділову репутацію позивача, як депутата Новопсковської селищної ради. В результаті такої бездіяльності позивач не може вирішувати питання, які ставлять перед ним громадяни та виборці Новопсковської селищної ради. Неможливість своєчасного та обґрунтованого вирішення питань мешканців селища створюють відчуття сорому у позивача, громадяни постійно його запитують, чому він не виконує свої обов`язки та не надає відповідей на їх звернення. Позивач висував свою кандидатуру на останніх виборах на посаду голови Новопсковської селищної ради. Внаслідок приниження його честі, гідності, престижу та ділової репутації діями відповідача жителі громади повідомили йому, що на наступних виборах голови Новопсковської селищної ради вони не будуть голосувати за нього. Через такі висловлювання, які можливо будуть продовжуватися і надалі, він зазнає дуже великих моральних та душевних страждань, головні болі, апатію до виконання своїх депутатських повноважень, підривається віра у справедливість та законність. У нього погіршився сон, вимушений вживати ліки. Позивач тимчасово не працює. Депутатські обов`язки виконує безкоштовно, заробітну плату за це не отримує. Самостійно виховує неповнолітнього сина. Внаслідок бездіяльності з боку відповідача позивач вимушений більше часу віддавати депутатській діяльності, а не своєму особистому життю, своїй родині, в результаті чого у нього погіршилися відносини в родині.
Позивач посилається на те, що діями відповідача йому спричинено моральну та матеріальну шкоду. Просив суд стягнути за рахунок бюджету Новопсковського ВП ГУНП в Луганській області на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 300000,00 грн та майнової шкоди 2700000,00 грн.

Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 10 листопада 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Новопсковського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області про стягнення моральної та майнової шкоди завданої депутату Новопсковської селищної ради відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та просить суд рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 10 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в Новопсковському ВП ГУНП в Луганській області за його заявою про скоєння злочину знаходиться кримінальне провадження №12018130510000203 від 01.06.2018 року за ст.365-2 ч.1 КК України.
Протягом півтора року слідчі Новопсковського Вп ГУНП намагаються приховати даний злочин, інформація про злочин не вносилася до ЄРДР, кримінальне провадження було відкрито лише завдяки зверненню скаржника до Генеральної прокуратури, порушуються розумні строки досудового розслідування.
Скаржник посилається на те, що протягом 2019- 2020 років він неодноразово звертався зі скаргами до Новопсковської районної прокуратури, до начальника СВ Новопсковського ВП ГУНП. Станом на 20.01.2020 року скаржника жодного разу не повідомлено про результати розгляду слідчим відділом Новопсковського ВП ГУНП його заяв і скарг. 
Ухвалою слідчого судді Новопсковського районного суду від 29.01.2020 року скаргу ОСОБА_1 від 20.01.2020 року було задоволено частково та визнано бездіяльність начальника СВ Новопсковського ВП ГУНП в Луганській області. 
Скаржник посилається на те, що згідно зі ст.14 Закону України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст.ст.1166, 1167 ЦК України має право на відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином. На адресу Луганського апеляційного суду надійшла заява від скаржника про розгляд справи без його участі.

В судове засідання представник Головного управління Національної поліції в Луганській області не з`явився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.
Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд виходив з того, позивачем не доведено спричинення йому моральної та майнової шкоди Новопсковським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою в протиправними діями відповідача та дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача до Новопсковського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області.
Колегія суддів вважає, що до такого висновку, суд дійшов з порушенням норм процесуального права, виходячи з наступного.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог в на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У пункті 1 частини першої статті 19 ЦПК України зазначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
У справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи (частина перша статті 42 ЦПК України).
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
Відповідно до статті 46 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.
Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України).
У статті 80 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.
Порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюється Конституцією України та законом (частина третя статті 81 ЦК України).
Відповідно до статті 82 ЦК України на юридичних осіб публічного права у цивільних відносинах поширюються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з позовом до суду, визначивши відповідачем у справі Головне управління Національної поліції в Луганській області Новопсковський відділ поліції.
Суд в порушення вимог ЦПК України розглянув справу, визначивши самостійно відповідачем Новопсковський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області, який не є юридичною особою, що відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення.
Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових      і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.
Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
Отже, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. 
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.
В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Судом встановлено, що за фактом звернення ОСОБА_3 про злочин були внесені відомості до ЄРДР за №12018130510000203 від 01.06.2018 року за ч.1 ст.365-2 КК України.
Згідно ухвали слідчого судді Новопсковського районного суду Луганської області від 29.01.2020 року у кримінальному провадженні №12018130510000203 від 01.06.2018 року, ОСОБА_1 має два статуси- статус заявника та статус свідка.
ОСОБА_1 , як депутат Новопсковської селищної ради 24.09.2019 року звернувся до прокурора Новопсковського відділу Старобільської прокуратури зі скаргою, в якій просив скасувати постанову заступника начальника СВ Новопсковського ВП ГУНП в Луганській області капітана поліції Рибалко С.О. від 07.09.2019 року про закриття кримінального провадження № 12018130510000203 від 01.06.2018 року, опитати свідків у даному кримінальному провадженні та призначити судову оціночно-будівельну експертизу, згідно ухвали Апеляційного суду Луганської області від 28.05.2019 року з обов`язковим ознайомленням з об`єктом оцінки, збором відомостей про склад, технічні та інші характеристики, особистим оглядом оцінювачем об`єкта оцінки.
Старобільською місцевою прокуратурою на скаргу позивача від 24.09.2019 року, позивача було зазначено, що прийняте рішення про закриття кримінального провадження заступником начальника СВ Новопсковського ВП ГУНП в Луганській області, передчасне та необґрунтоване, у зв`язку з чим процесуальним керівником 23.09.2019 року постанову про закриття кримінального провадження від 07.09.2019 року скасовано та надані письмові вказівки у порядку ст. 36 КПК України. 
21.11.2019 року позивач звернувся до прокурора Новопсковського відділу Старобільської прокуратури зі скаргою у якій просив просив зобов`язати заступника начальника СВ Новопсковського ВП ГУНП в Луганській області капітана поліції Рибалко С.О допитати свідків. 
Позивач 14.01.2020 року звертався до начальника СВ Новопсковського відділу поліції ГУНП в Луганській області з клопотанням, в якому просив допитати в якості свідка колишнього директора КП «Новопсковжитло» ОСОБА_4 
20.01.2020 року позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області зі скаргою на бездіяльність начальника СВ Новопсковського ВП ГУНП в Луганській області Снігура О.Д. та заступника начальника СВ Новопсковського ВП ГУНП в Луганській області Рибалка С.О. щодо невиконання вказівок прокурора у проведенні необхідних процесуальних дій, відмови у допиті свідків, покази яких мають суттєве значення, та просив зобов`язати Новопсковський ВП ГУНП допитати ОСОБА_4 як свідка у кримінальному провадження № 12018130510000203 від 01.06.2018.
29.01.2020 року слідчим суддею Новопсковського районного суду Луганської області Стеценко О.С. у кримінальному провадженні ЄУ №420/825/18 скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. 
Згідно вказаної ухвали суду, слідчим на клопотання ОСОБА_1 від 14.01.2020 року було надано відповідь, яка долучена до матеріалів кримінального провадження, однак фактично заявнику вручена не була, суд дійшов висновку що вимога ОСОБА_1 про визнання бездіяльності начальника СВ Новопсковського ВП ГУНП в Луганській області щодо не розгляду клопотання ОСОБА_1 від 14.01.2020 року підлягає задоволенню.
Згідно ухвали слідчого судді Новопсковського районного суду Луганської області від 29 січня 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні скарги про визнання бездіяльності начальника СВ Новопсковського ВП ГУНП Снігура О.Д., яка полягає у невиконанні вказівок прокурора щодо проведення необхідних процесуальних дій, відмови у задоволенні його клопотання, відмови у допиту в якості свідків осіб, які мають суттєве значення для встановлення обставин даного злочину; зобов`язання начальника СВ Новопсковського ВП ГУНП Снігура О.Д. допитати в якості свідків, які мають суттєве значення для встановлення обставин даного злочину, а саме колишнього директора КП «Новопсковжитло» Крищенка.
Відповідно до ч. ч. 1-3ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно із ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Колегія суддів вважає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність заподіяння позивачу матеріальної та моральної шкоди, протиправність діяння відповідача та причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправними діями відповідача.
Посилання ОСОБА_1 на ухвалу слідчого судді Новопсковського районного суду Луганської області від 29 січня 2020 року, якою визнана бездіяльність начальника СВ Новопсковського ВП ГУНП в Луганській області щодо не розгляду клопотання ОСОБА_1 від 14.01.2020 року не може слугувати підставою для відшкодування матеріальної та моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено, що саме не отриманням відповіді на його звернення від 14.01.2020 року як свідка у кримінальному провадженні спричинено йому матеріальну та моральну шкоду та наявність причинного зв`язку між протиправними діями відповідача із заподіяною шкодою.
Посилання  ОСОБА_1  на Закон України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не заслуговує на увагу, оскільки відповідно до статті 1 вказаного Закону  підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства.
       Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б були підставою для застосування вказаного Закону.
       З урахуванням вищевикладеного, на підставі п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України рішення Новопсковського районного суду Луганської області підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Луганській області про стягнення моральної та матеріальної шкоди.
Відповідно до ч. 6 ст.141 ЦК України судові витрати відносяться за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 256, 259,367,374, 376 382,384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 10 листопада 2020 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області Новопсковський відділ поліції про стягнення моральної та майнової шкоди відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Дата складення повного тексту постанови 15 квітня 2021 року.

         Головуючий                                 В.М. Луганська

Судді:                                        В.К. Гаврилюк

                                        О.Ю. Карташов