ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/4170/19                                        Головуючий суддя І інстанції Мицик С. А.
Провадження № 22-ц/818/1066/21                        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах про відшкодування шкоди, завданої майну фізичних або юридичних осіб

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року                                                                м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого        Яцини В.Б.,
суддів колегії        Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16 жовтня 2020 року, ухвалене у складі судді Мицик С.А., по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, 

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди за невиконання договору оренди, строк дії якого закінчився. 
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником нерухомого майна – нежитлової будівлі складу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . 01.08.2017 він уклав з ФОП ОСОБА_1 договір оренди нежитлового приміщення складу площею 200 кв.м. Він належним чином виконав умови вказаного договору та передав вказана майно у оренду, а відповідач – не сплатив йому орендну плату за сім місяців починаючи з 01.01.2018, внаслідок чого виникла заборгованість з орендної плати в сумі 8695,75 грн (з розрахунку 1242,25 грн х 7 місяців). Крім того, відповідно до умов договору оренди внаслідок прострочення сплати орендної плати відповідач має сплатити позивачу 10 відсотків за кожний день прострочки від суми боргу, що складає 182611,80 грн (з розрахунку 8695,75 грн 10 % 869,58 грн х 210 днів), 12,5 % річних, що складає за 7 місяців 1086,72 (оренда річна 14907 грн / 7,29 відсотки за 7 місяців), а також штраф в розмірі 10 відсотків від суми річної орендної плати в сумі 1491 грн. Відповідач відмовився сплатити борг у досудовому порядку. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь у відшкодування матеріальної шкоди, завданої йому невиконанням умов договору оренди на суму 185189,52 грн.
Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16 жовтня 2020 року частково задоволено позов ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 матеріальну шкоду в сумі 19968 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 17 коп., яка складається із заборгованості з орендної плати в сумі 8695,75 гривень, пені в сумі 8695 гривень, 12,5 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України в сумі 1086,72 гривень та штрафу в сумі 1490,70 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 199,68 гривень.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Вказав, що судом було неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.
Зазначив, що приміщення, яке перебувало у нього в оренді було знищене разом з обладнанням, на якому запаковувалась макулатура, і враховуючи, що орендну плату за січень 2018 року сплачено повністю, вважає, що правовідносини з ОСОБА_3 були припинені з 18.01.2018 через форс-мажорні обставини.
Зауважив, що у пункті 7.1 договору оренди приміщення від 01.08.2017 № 9 вказано, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання обов`язків по цьому договору у випадку, якщо це невиконання викликане форс-мажорними обставинами.
Послався на те, що він не може користуватися приміщенням за адресою: АДРЕСА_4 , через те, що воно повністю знищено пожежею, а ОСОБА_3 до теперішнього часу не вчинив жодної дії для його відновлення і надання в первісному стані в оренду.
Вважає, що матеріалами справи (поясненнями сторін, експертним висновком та актом про пожежу) доведено факт дії непереборної сили.
Зазначив, що факт пожежі є тією обставиною, за яку не можуть відповідати сторони даного судового провадження, в зв`язку з чим Договір є припиненим з моменту фіксації факту пожежі.
На думку ОСОБА_1 , з правовідносинами виниклими з ОСОБА_3 , узгоджуються норми передбачені ст. 1044 ЦК України, де в частині першій визначено, що договір управління майном припиняється у разі загибелі майна переданого в управління.
Вказав, що з виниклими правовідносинами узгоджуються норма ЗУ «Про оренду державного та комунального майна», де в ст. 1 вказано, що оренда – речове право на майно, відповідно до якого орендодавець передає або зобов`язується передати орендарю майно у користування за плату на певний строк, а в ст. 24 ч. 1 вказано, що договір оренди припиняється у разі знищення об`єкта оренди.
Послався на те, що у спірних правовідносинах, які є предметом цього судового розгляду позивач вважає, що відповідач спричинив йому шкоду своїми діями, не провівши з ним відповідних розрахунків, але при цьому ОСОБА_3 не звертає уваги на той факт, що вина ОСОБА_1 взагалі відсутня.
Вважає, що посилання позивача на п.п. 1.3 та 1.5 Договору оренди № 9 від 01.08.2017 є недоречними, так як повернення приміщень, про яке зазначається у вказаних пунктах можливе тільки при наявності цих приміщень. На даний час ці приміщення знищені, про що відомо позивачу, так як він підписував акт про пожежу, в якому зазначено, що приміщення згоріли. А відшкодування шкоди відповідно до п. 1.5 можливе тільки при підтвердженні факту умисного погіршення стану приміщень з боку Орендаря, що в даному випадку не доведено жодним чином.
Вказав, що спірний Договір припинено з підстав визначених ст. 607 ЦК України, а тому відсутні підстави для застосування п. 4.5 Договору.
Зазначив, що посилання позивача на вимоги п. 6.3 Договору, ст. ст. 651, 784 ЦК України, як на підстави для дострокового розірвання договору є також недоречними, так як в даному випадку дострокового розірвання договору не було. На думку апелянта договір припинився внаслідок форс-мажорних обставин, що звільняє орендаря – відповідача від будь-яких обов`язків перед позивачем.
Зауважив, що факт форс-мажорної обставини, в даному випадку підтверджено Актом про пожежу від 18.01.2018, підписаний в тому числі і ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 .
Послався на те, що посилання позивача на невиконання відповідачем п.п. 3.3, 3.5, 3.6, 3.9, 3.10 Договору, є тільки підставою для дострокового розірвання договору між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , якою останній не скористався.
Вважає, що посилання на Пункт 1.9 Договору ж безпідставним, оскільки в ньому заначено лише про ризик, який несе Орендатор. Крім того, в ході судового розгляду було досліджено висновок експертів за результатами проведення комплексної судової пожежно-технічної та електротехнічної експертизи № 13005/24162 від 26.02.2020, в якому чітко вказано, що причиною пожежі є займання горючих матеріалів у лівій центральній частині, найбільш ймовірно під впливом нештатного джерела відкритого вогню. Тобто вказане свідчить, що скоріше за все був підпал, при цьому ще й в приміщенні, яке не орендував ОСОБА_1 .
Вказав, що суд першої інстанції безпідставно взяв за основу усні твердження позивача, що розрахунку по орендній платі за січень 2018 року не було, та помилково відхилив наданий відповідачем документ з податкового органу, про те, що в першому кварталі 2018 року на рахунок позивача перераховано 3600 гривень за мінусом податку.
ОСОБА_3 надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить останню залишити без задоволення з огляду на її безпідставність та необґрунтованість.
Позивач вважає, що відповідачем не підтверджено фактичне перерахування готівкових коштів на рахунок орендодавця ОСОБА_3 в рахунок орендної плати за січень 2018 року. Неотримання позивачем від відповідача зазначених коштів також підтверджується Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків №1321 від 19.10.2020.
Послався на те, що станом на теперішній час акт приймання-передачі приміщень Сторонами не підписаний, підписання такого акту відповідачем не ініціювалось, приміщення позивачу не повернуті.
Зазначив, що у встановленому Договором порядку Договір розірваний не був, а відповідно і правовідносини між Сторонами припинені не були. Таким чином, і твердження Апелянта про відсутність у нього обов`язків за Договором є безпідставним.
Адвокат Свистун А.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , надав суду письмові пояснення, де вказав, що ОСОБА_3 вважає за необхідне, щоб суд взяв за основу його усні твердження, що розрахунку по орендній платі за січень 2018 року не було, а документу з податкового органу, де чітко вказано, що в першому кварталі 2018 року на рахунок позивача перераховано 3600 гривень за мінусом податку – суд не повинен брати до уваги.
Вважає, що зазначені у відзиві на апеляційну скаргу Відомості з державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків № 1321 від 19.10.2020 є недопустимим доказом, оскільки його не було вчасно подано до суду першої інстанції.
Послався на обставини, викладені у апеляційній скарзі.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та розмір шкоди, без повідомленням учасників справи. 
За нормою ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
За правилами п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач є власником нерухомого майна нежитлової будівлі складу літ. «П», загальною площею 372,9 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджено копіями свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.12.2012, витягу про державну реєстрацію прав КП «Лозівське бюро технічної інвентаризації» Лозівської міської ради Харківської області та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 7-9).
Згідно з Договором оренди № 9 від 01.08.2017 (далі- Договір) ОСОБА_3 01.08.2017 передав в оренду ФОП ОСОБА_1 у строкове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 200 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_4 відповідно до акту приймання-передачі для ведення господарської діяльності (а. с. 10-12).
Пунктами 1.3. та 1.4 розділу 1 Договору встановлено строк оренди: з моменту підписання Договору по 31.07.2018. Договір набирає чинності з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі, який є невід`ємною частиною Договору.
Згідно з п. 1.5 розділу 1 Договору, орендовані приміщення вважаються повернутими орендодавцю з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі про повернення приміщення. У випадку якщо орендарем допущено погіршення стану орендованих приміщень, він повинен відшкодувати орендодавцю всі збитки.
Відповідно до п. 1.9 розділу 1 Договору передбачено, що в період дії вказаного Договору ризик випадкової загибелі орендованих приміщень несе орендар.
Згідно з п. 2.2, п. 2.3 та п. 2.4 розділу 2 Договору орендодавець має права та обов`язки виступати з ініціативою про внесення змін чи дострокове розірвання договору оренди у випадку погіршення стану приміщень, що здаються в оренду з причини неправильного їх використання орендарем чи невиконання ним умов Договору. Контролювати стан приміщення та інженерних мереж, що знаходяться в орендованих приміщеннях, оглядати орендовані приміщення та вимагати від орендаря усунення порушень умов Договору і правил їх використання. По закінченню терміну дії Договору в 3-х денний строк прийняти від орендаря за приймально-здаточному акту орендоване приміщення з урахуванням нормального фізичного зносу.
Відповідно до п. 3.2, п. 3.3., п. 3.5, п. 3.9, п. 3.10, п. 3.11 розділу 3 Договору орендар має права та обов`язки своєчасно вносити орендну плату у відповідності до Договору. Забезпечити охорону орендованих приміщень та утримання приміщень в порядку, передбаченому санітарними, протипожежними правилами і правилами експлуатації встановленого в приміщеннях санітарно-технічного і інженерного обладнання. Своєчасно проводити поточний ремонт орендованих приміщень, а також усувати пошкодження в орендованих приміщеннях за свій рахунок без відшкодування витрат орендодавцем. У випадку встановлення орендодавцем погіршення технічного стану приміщень, що виникли з вини орендаря, останній зобов`язаний провести роботи з усунення вказаних орендарем недоліків за свій рахунок, без відшкодування орендодавцем вартості виконаних робіт та витрачених матеріалів. Протягом 30 днів з моменту підписання акту приймання-передачі застрахувати орендоване приміщення згідно ринкової вартості, за свій рахунок і на строк дії Договору від звичайних ризиків (пожежа, повінь, крадіжка тощо) на користь орендодавця. Протягом 30 днів з моменту підписання акту приймання-передачі і до початку здійснення підприємницької діяльності отримати дозвіл державного пожежного нагляду чи погодити початок робіт з органами державного пожежного нагляду за декларативним принципом. Передати орендоване приміщення протягом 3-х днів з моменту припинення Договору по акту-приймання-передачі. У випадку затримки з вини орендаря, останній несе ризик випадкового знищення чи пошкодження об`єкту.
Пунктом 4.1 розділу 4 Договору передбачено, що орендна плата вноситься щомісячно не пізніше 5 числа поточного місяця в сумі 1242 грн 25 коп.
Згідно з п. 5.2, п. 5.3, п. 5.4, п. 5.5, п. 5.7 розділу 5 Договору у випадку несвоєчасного внесення орендної плати (п. 4.1 Договору) орендар сплачує орендодавцю договірну санкцію в розмірі 10 % за кожен день прострочки від суми недоїмки, а також 12,5 % річних від простроченої суми, у відповідності до ст. 625 ЦК України. У випадку прострочення внесення орендної плати більше ніж один місяць орендодавець має право розірвати Договір і вимагати відшкодування збитків, спричинених цим простроченням. Орендар несе відповідальність за дотриманням правил охорони праці, норм пожежної безпеки в орендованих приміщеннях, а також за дотриманням правил експлуатації установленого в приміщенні санітарно- технічного і інженерного обладнання. За невиконання обов`язків, передбачених Договором орендар сплачує штраф в розмірі 10% суми річної орендної плати. Закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час його дії.
Відповідно до п. 6.3, п. 6.6 розділу 6 Договору дострокове розірвання Договору з ініціативи орендаря може мати місце у випадках, зокрема, неможливості використовувати приміщення за цільовим призначенням внаслідок погіршення технічного стану об`єкта оренди. Сторона, зацікавлена у достроковому розірванні Договору, зобов`язана направити іншій стороні письмове повідомлення про дострокове розірвання Договору, у строк, не менше ніж за 20 календарних днів до бажаної дати припинення Договору. Договір може бути достроково розірваний за взаємною домовленістю сторін у погоджений строк. Зобов`язання орендодавця припиняються неможливістю їх виконання при виникненні обставин, за які він не відповідає. При цьому направляється повідомлення орендарю для прийняття ним заходів по зменшенню чи попередженню невигідних для сторін майнових та інших наслідків.
Пунктом 9.4 розділу 9 Договору передбачено, що неврегульовані Договором питання підлягають врегулюванню у відповідності до діючого законодавства України.
Згідно з копією Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку ОСОБА_1 за 1 квартал 2018 року, останній зазначив про перерахування на користь ОСОБА_3 3600 гривень, сума утриманого податку 648,00 грн.
З копії Акту про пожежу від 18.01.2018 вбачається, що на об`єкті нежитлової будівлі (складське приміщення) за адресою: АДРЕСА_4 , власником якого є ОСОБА_3 17.01.2018 о 23.55 год. виявлено пожежу, яку було ліквідовано пожежно-рятувальним підрозділом о 08.39 год. 18.01.2018 (а. с. 32, 75-76). У вказаному Акті маються підписи ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
Сторонами в судовому засіданні не оспорювався той факт, що займання та первинне поширення полум`я відбулося в нежитловому в середині будівлі поза межами орендованого ОСОБА_1 приміщення.
Позивач ОСОБА_3 звернувся до Лозівського ВП ГУНП в Харківській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, що підтверджено копією заяви.
Згідно з копією відповіді Лозівського ВП ГУ НП в Харківській області від 15.10.2019 вих. № 12705/119-86/24-2019 досудове слідство у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР від 18.01.2018 за № 12018220380000145 на теперішній час триває. Вищевказане кримінальне провадження повторно 29.05.2018 було направлено до Харківського НДІСЕ ім. проф. М.С. Бокаріуса м. Харків для проведення пожежно-технічної експертизи. На даний час експертом проводиться відповідна експертиза (а. с. 36).
З копії Висновку експертів за результатами проведення комплексної судової пожежно-технічної та електротехнічної експертизи № 13005/24162 від 26.02.2020 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 12018220380000145 від 18.01.2018(а. с. 89-129) вбачається, що дослідивши всі надані об`єкти дослідження було встановлено, що всі вони мають термічні ураження від зовнішнього теплового імпульсу, а струмопровідні жили цих об`єктів не містять в собі ознаки аварійного режиму роботи у вигляді короткого замикання, перевантаження тощо. Джерело запалювання, яке ініціювало горіння в осередковій зоні досліджуваної пожежі найбільш ймовірно відноситься до нештатного джерела відкритого вогню. Технічною причиною пожежі в складського приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , є займання горючих матеріалів лівій центральній частині, найбільш ймовірно під впливом нештатного джерела відкритого вогню. Опосередкована зона пожежі співпадає з зоною горіння та була сформована в лівій центральній частині складського приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 . Первинне поширення полум`я відбувалося за рахунок теплообміну, який в більшості визначався тепловим випромінюванням на сусідні горючі матеріали. Подальше розповсюдилося на сусідні приміщення та об`єм горища, що в подальшому призвело до швидкого прогоряння покрівлі та прискорення поширення полум`я по складському приміщенню в цілому за рахунок припливу свіжого повітря в зону горіння та конвективних потоків повітряних мас.
В матеріалах справи відсутні докази того, що орендар протягом 30 днів з моменту підписання акту приймання-передачі застрахував орендоване приміщення згідно ринкової вартості, за свій рахунок і на строк дії Договору від звичайних ризиків (пожежа, повінь, крадіжка тощо) на користь орендодавця (п. 3.9 Договору), протягом 30 днів з моменту підписання акту приймання-передачі і до початку здійснення підприємницької діяльності отримав дозвіл державного пожежного нагляду чи погодив початок робіт з органами державного пожежного нагляду за декларативним принципом (п. 3.10 Договору) та передав орендоване приміщення протягом 3-х днів з моменту припинення Договору по акту-приймання-передачі (п. 3.11. Договору).
Згідно з п. 7.1, п. 7.2, п. 7.3, п. 7.4 розділу 7 Договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання зобов`язань по Договору у випадку, якщо це невиконання викликано форс-мажорними обставинами, які визнаються діючим законодавством (оголошена чи фактична війна, громадянські заворушення, епідемії, блокада, ембарго, землетрус, повінь, пожежі та інші стихійні лиха). В цьому випадку встановлені строки з виконання обов`язків, зазначених в Договорі переносяться на строк, протягом якого діють форс-мажорні обставини. Сторона, для якої створилася неможливість виконання зобов`язання по Договору, зобов`язана повідомити письмово іншу сторону про настання і припинення вищевказаних обставин не пізніше 10-ти днів з моменту їх настання. У випадку настання форс-мажорних обставин Торгово-промислова палата буде призвана підтвердити наявність цих обставин та їх тривалість. Якщо форс-мажорні обставини діють протягом 3 послідовних місяців та не виявляють ознак припинення, Договір може бути розірваний орендарем шляхом направлення повідомлення іншій стороні.
Відповідач всупереч положенням п. 7.2 Договору не повідомив письмово позивача про настання і припинення вищевказаних обставин. При цьому посилання відповідача про наявність форс-мажорних обставин належним доказом у розумінні п. 7.3 Договору у формі відповідного висновку ТПП – не підтверджені. Вказаний висновок судової експертизи за відсутності преюдиціального характеру відповідного вироку суду чи ухвали органу досудового слідства про знищення предмету оренди внаслідок пожежі, що допускається за змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України, - не є належним, допустимим і достатнім доказом у розумінні ст. 76 ЦПК України.
Відповідно до умов п. 6.3, п. 6.6 розділу 6 Договору у випадку неможливості використовувати приміщення за цільовим призначенням внаслідок погіршення технічного стану об`єкта оренди відповідач мав право звернутися до орендодавця з повідомленням про дострокове розірвання Договору, у строк, не менше ніж за 20 календарних днів до бажаної дати припинення Договору. Таких дій відповідач у відповідності до положень п.7.4 Договору не вчинив, внаслідок чого Договір до закінчення строку його дії не був розірваний і тому до 31.07.2018 року був чинний. 
При ухваленні оскарженого рішення про часткове задоволення позову районний суд свої висновки мотивував тим, що підставою для звільнення відповідача від відповідальності у вигляді оплати за Договором оренди може бути лише сертифікат ТПП України, який би засвідчував факт настання обставин, що в розумінні ст. 607 ЦК України звільнювали б відповідача від оплати орендної плати, а саме лише посилання на факт пожежі, як на неможливість орендувати приміщення для ведення господарської діяльності не є належними доказами настання відповідних обставин у розумінні ч. 2 ст. 78 ЦПК України.
Оскільки відповідачем не було направлено на адресу позивача письмового повідомлення про обставини непереборної сили, а також не підтверджено дію цих обставин сертифікатом ТПП, суд не прийняв до уваги аргументи відповідача про наявність форс-мажорних обставин, які є підставою для звільнення відповідача від виконання зобов`язань.
Посилання представника відповідача на Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку ОСОБА_1 за 1 квартал 2018, на підтвердження сплати останнім на користь ОСОБА_3 орендної плати за січень 2018 суд оцінив критично, оскільки згідно з Порядком заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 13.01.2015 № 4, вказаний Податковий розрахунок готується та подається до органу Державної фіскальної служби України податковими агентами, та наданим суду Податковим розрахунком не підтверджено фактичне перерахування готівкових коштів на рахунок орендодавця ОСОБА_3 в рахунок орендної плати за січень 2018 року, тобто згаданий доказ не є належним бухгалтерським документом з огляду на його декларативний характер.
Нарахований позивачем розмір пені 182611,80 грн суд оцінив як такий, що значно перевищує розмір основного боргу 8695,75 гривень.
Суд вважав, що пожежа, яка сталася 17.01.2018-18.01.2018, внаслідок якої за відомостями викладеними в Акті про пожежу «знищено:…перекриття та покрівля будівлі, горищне приміщення на площі 373 кв.м. ….електрогідравлічний прес для пакування макулатури, електричний прилад для переробки пластикової тари, макулатура 22 тони, полімери(пластик)-1 т, інструменти, обладнання, електричні ваги-2 шт....» є обставиною, яка має істотне значення для зменшення розміру неустойки.
За таких обставин, з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦК України щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, суд вважав за можливе відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшити розмір пені з 182611,80 грн до 8695 грн.
Суд також вважав за можливе стягнути з відповідача 12,5 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України в сумі 1086,72 гривень та штраф в розмірі 10% річної орендної платі в сумі 1490,70 гривень відповідно до умов п. 5.5 Договору.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками районного суду, окрім стягнення штрафу, з наступних підстав.
Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:
1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:
1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України: 
1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, а статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою статті 793 ЦК України передбачено, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі.
Відповідно до статті 765 ЦК України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму, а згідно статті 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.
Частиною третьою статті 653 ЦК України встановлено, що у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.
За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Колегія суддів відхиляє посилання у доводах скарги на положення ст. 607 ЦК України, яка передбачає, що зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.
Так, матеріали справи не містять доказів того, що об`єкт оренди було фізично знищено, або він не підлягає відновленню після отриманих пошкоджень.
Наявний в матеріалах справи експертний висновок та акт про пожежу не містить висновків стосовно таких питань.
Також, суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до п. 6.3 розділу 6 Договору дострокове розірвання Договору з ініціативи орендаря може мати місце у випадках, зокрема, неможливості використовувати приміщення за цільовим призначенням внаслідок погіршення технічного стану об`єкта оренди. Сторона, зацікавлена у достроковому розірванні Договору, зобов`язана направити іншій стороні письмове повідомлення про дострокове розірвання Договору, у строк, не менше ніж за 20 календарних днів до бажаної дати припинення Договору.
Зазначене свідчить, що сторонами було погоджено окремий порядок врегулювання витання можливості використання об`єкту оренди у разі погіршення його технічного стану.
Таким чином, районним судом було вірно встановлено, що у встановленому Договором та законом порядку спірний Договір оренди розірвано не було та його дія до закінчення строку оренди не припинилась.
Згідно зі статтею 759, частиною першою статті 761, частиною першою статті 762 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Право передання майна у найм має власник речі, або особа, якій належать майнові права. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).
Суд апеляційної інстанції відхиляє посилання відповідача на положення ч. 6 ст. 762 ЦК України, яким передбачено, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.
Як було встановлено вище, сторони, користуючись правом свободи договору, передбачили, що неможливість використання орендованих приміщень є підставою для розірвання договору оренди, що потребує дотримання встановленого порядку – активних дій заінтересованої сторони, а не звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язання.
Колегія суддів також враховує, що п. 3.5 спірного договору передбачає обов`язок орендаря своєчасно проводити поточний ремонт орендованих приміщень, а також усувати пошкодження в орендованих приміщеннях за свій рахунок без відшкодування витрат орендодавцем.
Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 було сплачено орендну плату за січень 2018 року, оскільки в порушення вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України ним не було надано бухгалтерських документів, які є належними і допустимими доказами проведення грошових операції, або інших належних письмових документів, що підтверджують прийняття орендодавцем сплаченої орендної плати: розписки, квитанції, чеки тощо.
За змістом частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штрафу, пені) (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Забезпечення виконання зобов`язання у вигляді неустойки (штрафу, пені) регулюється статтями 549-552 ЦК України та умовами договору.
Згідно зі частиною другою статті 551 ЦК України у випадку, коли предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Так, районний суд дійшов вірного висновку, що заявлена сума пені 182611,80 грн значно перевищує суму основного зобов`язання 8695,75 грн, а тому за наявності у справі непередбачуваної обставини у вигляді пожежі, сума пені підлягає зменшенню.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Районним судом правильно було встановлено, що зобов`язання зі сплати орендної плати не були належним чином виконані відповідачем, а тому позивач має право на застосування штрафних санкцій, передбачених умовами договору та законом.
Проте, поза увагою суду першої інстанції залишився факт того, що за положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, зокрема пені та штрафу.
Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення – строків виконання грошових зобов`язань за договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.
Так, колегія суддів вважає, що заявлена позивачем сума штрафів покладає на відповідача подвійну цивільно-правову відповідальність, оскільки слугує санкцією за одні і ті самі порушення – прострочення терміну виконання зобов`язання, а тому стягненню не підлягає.
Вказане свідчить, що стягнута за рішення суду сума має бути зменшена за рахунок штрафу, тобто на 1490,70 грн.
Таким чином, оскільки судом при ухваленні оскарженого рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, внаслідок чого судом були порушені норми матеріального права, то на підставі п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України колегія суддів частково задовольняє апеляційну скаргу, та скасовує рішення районного суду в частині стягнення на користь позивача суми заявленого штрафу.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку зі зменшенням суми стягнення підлягає пропорційному перерахунку відшкодування понесених позивачем судові витрати за подачу позову до суду першої інстанції, із зарахуванням часткового відшкодування судових витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.
Так, при поданні позову ОСОБА_3 було сплачено судовий збір у сумі 1851,89 грн.
За подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 , від імені якого діяв його представник – адвокат Свистун А.В., сплатив судовий збір у розмірі 2777,83 грн, тоді як відповідно до норм пп. 1, 6 п. 1 ч. 2 ст. 4,ч. 4 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08 липня 2011 року зі змінами та доповненнями, мав сплатити лише 1152,60 грн.
Зазначене свідчить, що сума надмірно сплаченого судового збору 1625,23 грн підлягає поверненню ОСОБА_1 відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 зазначено Закону.
Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16 жовтня 2020 року – скасувати в частині стягнення штрафу  сумі 1490 (тисяча чотириста дев`яносто) гривень 70 копійок та відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову в цій частині.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 судовий збір за розгляд справи у судах першої та апеляційної інстанції у сумі 98 (дев`яносто вісім) гривень 72 копійки.
Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України в Основ`янському районі м. Харкова Харківської області повернути представнику ОСОБА_1 – адвокату Свистуну Андрію Володимировичу суму надмірно сплаченого судового збору 1625 (тисяча шістсот двадцять п`ять) гривень 23 копійки згідно з квитанцією № 1017839767 від 17.11.2020 на суму 2777 (дві тисячі сімсот сімдесят сім) гривень 83 копійки (Платник:  ОСОБА_5 ; Одержувач: УДКСУ В ОСНОВ`ЯНСЬКОМУ РАЙОНІ М.ХАРКОВА; Банк одержувача: Казначейство України (ел. адм. плат.); Код отримувача: 37999628;Код банку отримувача: 899998; Номер рахунку: UA498999980313151206080020011; Призначення платежу: *;101; НОМЕР_3 ; СУДОВИЙ ЗБІР,ЗА АПЕЛЯЦІЙНОЮ СКАРГОЮ СВИСТУН А В, ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД).
В іншій частині рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16 жовтня 2020 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 13 травня 2021 року.

Головуючий                                                        В.Б. Яцина.

Судді колегії                                                        І.В. Бурлака.

                                                                       О.М. Хорошевський.