ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4106/21 Справа № 202/6223/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Марченко Н. Ю. Доповідач - Макаров М. О.	

Категорія 81 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.         
суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.
при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2020 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, заінтересована особа ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1  звернувся до суду  із скаргою на рішення державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України,  ОСОБА_1  зазначає, що на підставі виконавчого листа № 202/4746/15-ц, виданого 25.03.2016 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська, 06 квітня 2016 року було відкрито виконавче провадження № 50730816, у рамках якого 23 березня 2018 року державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Коваленком М.С. була винесена постанова про тимчасове обмеження його як боржника у праві виїзду за межі України. Таке рішення державного виконавця обґрунтоване тим, що відповідно до розрахунку заборгованості сукупний розмір заборгованості по аліментам становить 58082,63 грн., що перевищує суму платежів за шість місяців. З рішенням державного виконавця не згодний, так як сума заборгованості розрахована за період з травня 2015 року по лютий 2018 року. При цьому державним виконавцем не було враховано, що за період з травня 2015 року по березень 2016 року включно ним були сплачені аліменти повністю, що підтверджується заявою стягувача  ОСОБА_3  від 05 квітня 2016 року. Отже, заборгованість у розмірі 11192 грн. нарахована безпідставно. Крім того, державним виконавцем не враховано, а стягувачем приховано, що переказами з Ізраїлю  ОСОБА_1  сплачені аліменти на загальну суму 42886 грн. Таким чином, реальна сума заборгованості по аліментам становить 4003,73 грн., що менше, ніж сума платежів за шість місяців. З огляду на викладене, у державного виконавця були відсутні підстави для винесення постанови про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон. 
За цих підстав ОСОБА_1  просить визнати рішення державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Коваленка М.С., яке оформлене постановою про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1  у праві виїзду за межі України від 23 березня 2018 року у виконавчому провадженні № 50730816, неправомірним і зобов`язати уповноважену особу Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) скасувати її. 
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2020 року у задоволенні скарги відмовлено.
Ухвала суду мотивовано тим, що в судовому засіданні неправомірність постанови державного виконавця невстановлена, а тому суд вважав, що підстави для скасування цієї постанови відсутні та у задоволенні скарги слід відмовити. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та задовольнити скаргу в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду має бути скасована, у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у судовому рішенні обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для розгляду справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що на виконанні в Індустріальному відділі державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавчий лист № 202/4746/15-ц, виданий 25.03.2016 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 28 травня 2015 року до досягнення дитиною повноліття (виконавче провадження № 50730816).
У даному виконавчому провадженні 23 березня 2018 року державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області була винесена постанова про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
Постанова державного виконавця мотивована тим, що сукупний розмір заборгованості по аліментам становить 58082,63 грн., а тому є всі підстави для обмеження боржника у праві виїзду за межі України.
Відмовляючи у задоволенні скарги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що з огляду на неподання боржником державному виконавцю доказів сплати аліментів та відсутності заборгованості станом на час винесення постанови про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон від 23.03.2018 року, об`єктивних підстав вважати вказану постанову незаконною в суду немає.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне. 
Згідно зі статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до частин 1, 4 статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця.
Згідно з частиною 8 статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Аналогічні норми були визначені в статті 74 Закону України "Про виконавче провадження"№ 606-ХІV від 21 квітня 1999 року, який діяв до 05.10.2016 року.
Відповідно до пункту 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мінюсту від 02.04.2012 № 512/5, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Згідно з частиною 3 статті 195 Сімейного кодексу України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
Таким чином, аналіз наведених норм свідчить, що державний виконавець обчислює розмір заборгованість зі сплати аліментів щомісяця в розмірі, визначеному виконавчим документом.
В разі виникнення між учасниками виконавчого провадження спору щодо розміру заборгованості за аліментами, такий спір вирішується за заявою заінтересованої особи судом, який має визначити розмір заборгованості зі сплати аліментів.
При цьому частиною 9 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час винесення постанови, що оскаржується боржником) визначено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить, зокрема, вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
Враховуючи те, що за період з травня 2015 року по лютий 2018 року включно в загальній сумі 58082, 63 грн. наявна заборгованість по аліментам, що значно перевищував суму платежів за чотири місяці, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність прийняття державним виконавцем постанови про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
Безпідставними є посилання апелянта на те, що він не ухилявся від сплати аліментів, оскільки згідно ч.9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», підставою для застосування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України достатньо встановлення державним виконавцем факту наявності заборгованості за певний період у передбаченому законом розмірі, а встановлення винуватості поведінки боржника, у даному випадку, закон не вимагає.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного суду від 29.01.2020 року у справі № 137/2081/18.
Доводи апеляційної скарги про те, що ним в період з 15.05.2017 року по 14.02.2018 року були здійснені перекази на ім`я ОСОБА_3 на загальну суму 42886 грн., колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки вони не спростовують законність постанови державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, оскільки відомості щодо переказів грошових коштів державному виконавцю сторонами виконавчого провадження не подавалися. 
За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а також не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права, які б могли бути підставою для скасування ухвали суду.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін як такої, що є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко