П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  560/7885/20 
Головуючий у 1-й інстанції:  Салюк П.І. 
          Суддя-доповідач:  Гонтарук В. М. 

01 червня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Гонтарука В. М. 
суддів:  Сторчака В. Ю.  Курка О. П. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  Міністерства оборони України  на  рішення   Хмельницького окружного адміністративного суду  від  02 лютого 2021 року (ухвалене в м. Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних  вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про  визнання протиправним та скасування рішення. зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в грудні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних  вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення. зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Хмельницького  окружного адміністративного суду від 02 лютого 2021 року адміністративний позов задоволено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
12 квітня 2021 року від позивача надійшов відзив на апеляційному, в якому зазначено про безпідставність її доводів.
Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 23 квітня 2021 року, з урахуванням ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що ОСОБА_1 перебуваючи на військовій службі, приймав участь у проведенні антитерористичної операції та 03 квітня 2017 року отримав мінно-вибухову травму внаслідок підриву на протипіхотному вибуховому пристрої МОН-50.
Відповідно до довідки МСЕК від 18 вересня 2017 року АГ № 0024231 позивачу внаслідок зазначеної травми встановлено 25% втрати працездатності.
Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0043345 від 25 березня 2019 року позивачу вперше була встановлена ІІІ група інвалідності, внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.
У зв`язку з встановленням 25% втрати працездатності та III групи інвалідності ОСОБА_1 виплачено одноразову грошову допомогу в сумі 480250,00 грн.
03 березня 2020 року після переогляду позивачу встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язку військової служби безтерміново, що підтверджується довідкою до акта МСЕК від 03 березня 2020 року АВ № 0059755.
Позивач через Хмельницький обласний військовий комісаріат подав заяву із доданими документами для виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із повторним оглядом та отриманням ІІ групи інвалідності, внаслідок травми, так, пов`язаної з виконанням обов`язку військової служби.
09 липня 2020 року відповідно до п. 14 Протоколу № 96 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги та компенсаційних виплат було прийнято рішення про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги.
Підставою для відмови став той факт, що інвалідність позивача настала у понад 2-річний термін після вставлення позивачу 25 % втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.
Вважаючи рішення Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні одноразової допомоги протиправним, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.
Задовольняючи адміністративний позову, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача в межах дворічного строку змінилася група інвалідності після первинного встановлення інвалідності, а тому позивач, як інвалід ІІ групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язку військової служби, має право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплату якої необхідно провести з урахуванням раніше виплаченої суми відповідно до пункту 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Законом України від 04.07.2012 № 5040-VI "Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців", який набрав чинності 01.01.2014, було доповнено Закон № 2011-XII статтями 16-1, 16-2, 16-3, 16-4.
Відповідно до частини 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII у редакції, що діяла з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Згодом, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017) частину 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: "У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється".
З 01.01.2014 відповідно до ч. 9 ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
На виконання зазначених положень Закону Кабінет Міністрів України постановою від 25.12.2013 №975 затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).
Частиною 2 пункту 3 Порядку №975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Відповідно до ч.1 п. 6 Прядку №975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності III групи.
З матеріалів справи встановлено, що позивачу 18 вересня 2017 року вперше було встановлено 25 % втрати професійної працездатності в період проходження військової служби та 25 березня 2019 року позивачу було встановлено 3 групу інвалідності.
Абзацем 2 п. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-XII прямо визначено, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.
Змістовно абзац другий частини 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється.
Окрім того, абзац другий частини 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності.
Обидві ці норми (абзац перший та другий частини 4 статті 16-3 Закону №2011-XII) передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
Зазначені правові норми є нормами прямої дії і поширюються на всіх військовослужбовців.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновків про застосування пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII:
1) право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду;
2) передбачені частиною 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01.01.2014;
3) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01.01.2014 чи після).
Застосовуючи ці висновки до обставин справи, слід звернути увагу на те, що повторний огляд, за наслідками якого позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності, відбувся 03 березня 2020, а первинно 25 % втрати професійної працездатності встановлено 18 вересня 2017. Оскільки між цими подіями минуло понад два роки, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 15.07.2020 у справі № 240/10153/19.
Також у вказаній постанові Верховного Суду вказано на необхідність відступити від правового висновку, зробленого у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 року у справі № 295/3091/17, від 21.06.2018 у справі № 760/11440/17, та від 30.09.2019 у справі № 825/1380/18.
В подальшому аналогічна правова позиція застосовувалася Верховним Судом у постановах від 29.09.2020 у справі № 806/3742/17 та від 04.12.2020 у справі № 260/1173/19.
Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому під час повторного огляду групи інвалідності внаслідок захворювання, що мали місце в період проходження військової служби.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової постанови про відмову у задоволенні позову повністю.
При цьому доводи відзиву на апеляційну скаргу представника позивача не спростовують вищевикладених висновків суду.
У силу п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити  повністю.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних  вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення. зобов`язання вчинити дії скасувати.
Прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних  вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про  визнання протиправним та скасування рішення. зобов`язання вчинити дії -відмовити. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 	 	Гонтарук В. М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сторчак В. Ю.    Курко О. П.