ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року 
м. Київ

Справа №  910/26148/15 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Губенко Н. М. - головуючий, Бакуліна С. В., Кролевець О. А., 

за участю секретаря судового засідання - Охоти В.Б.,

представників учасників справи:
скаржника - Кириленка О.П.,
позивача - Шрама О.В.,
відповідача - Кириленка О.П.,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на ухвалу Північного апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Пашкіна С. А., Андрієнко В. В., Буравльов С. І.
від 24.02.2021 

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтосервіс"
до Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз"
про стягнення 1 754 842,82 грн, 
Розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 31.05.2021 № 29.3-02/1400 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи № 910/26148/15 у зв`язку із відпусткою судді Кондратової І.Д.
Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 31.05.2021 для розгляду справи № 910/26148/15 визначено колегію суддів Касаційного господарського суду у наступному складі: головуючий - Губенко Н.М., судді: Бакуліна С.В., Кролевець О.А.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. Короткий зміст позовних вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтосервіс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" про стягнення 1 754 842, 82 грн, з яких основний борг у розмірі 1 028 770, 46 грн, 3% річних у розмірі 72 803, 12 грн та інфляційні втрати у розмірі 653 269, 24 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов договору поставки №174 від 06.03.2015 не в повному обсязі здійснив оплату поставленого позивачем товару, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 1 028 770, 46 грн. Крім того, у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних та інфляційні втрати на підставі статті 625 Цивільного кодексу України. 
2. Хід розгляду справи
Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.11.2015 позов задоволено повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтосервіс" суму основного боргу у розмірі 1 028 770, 46 грн, 3% річних у розмірі 72 803, 12 грн, інфляційні втрати у розмірі 653 269, 24 грн. Відстрочено виконання рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2015 у справі № 910/26148/15 до 30.04.2016.
Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 10.11.2015 у даній справі, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", як особа, яка не брала участі у справі в суді першої інстанції, 28.12.2020 звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення, та прийняти нове рішення про відмову у позові.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 поновлено Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2015 у справі № 910/26148/15. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2015 у справі № 910/26148/15.
3. Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2021 закрито  апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2015 у справі № 910/26148/15.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що посилання апелянта на порушення судом першої інстанції положень статті 27 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на момент розгляду справи Господарським судом міста Києва у справі №910/26148/15) щодо не залучення його до участі у справі як органу державної влади, що здійснює управління корпоративними правами є безпідставними, оскільки Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до органів державної влади не відноситься. Крім того, судом зазначено, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції у даній справі питання про права, інтереси та (або) обов`язки безпосередньо скаржника не вирішувалося, тому апеляційне провадження підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини 1 статті 264 Господарського процесуального кодексу України. 
4. Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи касаційної скарги. Доводи інших учасників справи
У касаційній скарзі скаржник просить скасувати ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2021 у даній справі, та передати справу до Північного апеляційного господарського суду для вирішення питання про продовження розгляду.
Касаційна скарга мотивована тим, що:
-  судом апеляційної інстанції порушено норми частини 4 статті 11 та частини 1 статті 27 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на момент вчинення процесуальних дій у справі № 910/26148/15);
- апеляційний господарський суд неправильно застосував норми матеріального права, а саме статті 4, 6, 9 Закону України "Про управління об`єктами державної власності";
- комплексний аналіз положень частини 1 статті 27 Господарського процесуального кодексу України, частини 1 статті 4, частини 5 статті 18 Закону України "Про управління об`єктами державної власності", постанови Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 № 747, свідчить про те, що місцевий господарський суд зобов`язаний був залучити Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до участі у справі № 910/26148/15 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, оскільки Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" нарівні із органами державної влади має правовий статус суб`єкта управління об`єктами державної власності, що уповноважений на управління корпоративними правами держави у статутному капіталі державних акціонерних товариств.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтосервіс" подало відзив на касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", в якому просило залишити її без задоволення, а ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін.
5. Позиція Верховного Суду
З урахуванням меж розгляду справи судом касаційної інстанції, визначених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, та згідно із компетенцією, визначеною законом, Верховний Суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права.
Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини 1 цієї статті).
Відповідно до частини 1 статті 17 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з частиною 1 статті 254 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.
Таким чином, положеннями господарського процесуального законодавства визначено право особи подати апеляційну скаргу на рішення, яким розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких є скаржник, або містяться судження про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи у відповідних правовідносинах, виходячи з предмету та підстав позову.
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 264 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
У контексті зазначеного, за приписами процесуального законодавства, судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, що  випливають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. 
Судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.
Якщо скаржник лише зазначає про те, що оскаржуване рішення може вплинути на його права та/або інтереси, та/або обов`язки, або лише зазначає (констатує), що рішенням вирішено про його права та/або обов`язки чи інтереси, то такі посилання, виходячи з вищенаведеного, не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду, зокрема апеляційної скарги.
Особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку статей 17, 254 Господарського процесуального кодексу України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.
Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення наявні висновки суду про права та обов`язки цієї особи або у резолютивній частині рішення суд прямо зазначив про права та обов`язки цієї особи. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не приймається до уваги.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.05.2020 у справі № 904/897/19.
Апеляційна скарга, зокрема, обґрунтована тим, що рішенням Господарського суду міста Києва від 10.11.2015 у даній справі порушено права Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", оскільки останнє не залучено до участі у справі, на підставі частини 1 статті 27 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на момент розгляду справи Господарським судом міста Києва у справі №910/26148/15), якою визначено, що у справах щодо майна господарських організацій, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, господарський суд залучає орган державної влади, що здійснює управління корпоративними правами, до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
Відхиляючи зазначені доводи Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" щодо порушення судом першої інстанції частини 1 статті 27 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на момент розгляду справи Господарським судом міста Києва у справі №910/26148/15) та відповідно прав скаржника, апеляційний господарський суд виходив з того, що апелянт не відноситься до органів державної влади.
Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не є учасником у даній справі, а рішенням Господарського суду міста Києва від 10.11.2015 у даній справі не було вирішено питання про його права, інтереси та/або обов`язки і таке судове рішення першої інстанції не зачіпає безпосередньо права та обов`язки скаржника.
З врахуванням викладеного, суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав, передбачених пунктом 3 частини 1 статті 264 Господарського процесуального кодексу України, для закриття апеляційного провадження у даній справі за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2015 у даній справі, оскільки таким судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки згаданої особи не вирішувалися.
Посилання скаржника на те, що судом апеляційної інстанції порушено норми частини 4 статті 11 та частини 1 статті 27 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на момент вчинення процесуальних дій у справі № 910/26148/15) та неправильно застосовано норми матеріального права, а саме статті 4, 6, 9 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" відхиляються колегією суддів з огляду на таке.
Частиною 1 статті 27 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на момент розгляду справи Господарським судом міста Києва у справі №910/26148/15) зокрема передбачено, що у справах щодо майна господарських організацій, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, господарський суд залучає орган державної влади, що здійснює управління корпоративними правами, до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
Для гарантування конституційного порядку, нормального функціонування держави з метою утвердження прав і свобод людини, і забезпечення гідних умов життя Конституція України передбачає структуровану, багаторівневу, ієрархічну систему органів державної влади, які наділені відповідною компетенцією, мають свій предмет відання та владні повноваження. Здійснення державної влади на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову передбачає, що кожний орган державної влади має належати до однієї з гілок влади (законодавчої, виконавчої чи судової) або мати особливий статус, окремо визначений Основним Законом України (абзац 1 пункту 3.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 № 5-р/2019).
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 № 747 Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" утворено у формі відкритого акціонерного товариства. Відповідно до статуту Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (в редакції, чинній на момент розгляду справи Господарським судом міста Києва у справі №910/26148/15) Компанія є господарською структурою, яка здійснює управління об`єктами державної власності, зокрема корпоративними правами, що належать державі у статутному (складеному) капіталі господарських товариств і передані до статутного капіталу Компанії; Компанія діє на принципах повної господарської самостійності і самоокупності, несе відповідальність за наслідки своєї господарської діяльності та виконання зобов`язань.
При цьому, Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не належить ні до однієї з гілок влади, та її не визначено Основним Законом України як орган державної влади з особливим статусом, що також не заперечується скаржником у касаційній скарзі. Натомість, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" трактуючи положення частини 1 статті 27 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на момент розгляду справи Господарським судом міста Києва у справі №910/26148/15) вважає, в ній передбачено обов`язок суду залучати до участі у справі також суб`єктів управління об`єктами державної власності, що уповноважені на управління корпоративними правами держави у статутному капіталі державних акціонерних товариств
Разом з тим, Суд зазначає, що нормою частини 1 статті 27 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на момент розгляду справи Господарським судом міста Києва у справі №910/26148/15) було передбачено обов`язок суду залучити до участі у справі саме орган державної влади, а не будь-якого суб`єкта управління об`єктами державної власності, що уповноважений на управління корпоративними правами держави у статутному капіталі державних акціонерних товариств.
До того ж, передбачений зазначеною нормою процесуальний обов`язок стосується лише справ у спорах, що виникають з речових прав, і не стосується справ, що виникають у зв`язку з порушеннями у зобов`язальних правовідносинах.
З огляду на викладене, доводи скаржника про порушення судом апеляційної інстанції норми частини 1 статті 27 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на момент вчинення процесуальних дій у справі № 910/26148/15) та неправильне застосування статей 4, 6, 9 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" не знайшли своє підтвердження.
Водночас, Суд вважає за необхідне зазначити, що стаття 11 Господарського процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017) не містила в собі частину 4, про порушення якої зазначає скаржник у касаційній скарзі.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із статтею 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
З огляду на наведене, Верховний Суд, в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених судом апеляційної інстанції фактичних обставин справи, перевірив правильність застосування норм процесуального права та прийшов до висновку, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, а тому касаційна скарга не підлягає задоволенню.
7. Судові витрати
З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника. 
Керуючись статтями 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд 
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.
2. Ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2021 у справі                         № 910/26148/15 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                        Н.М. Губенко

Судді                                                                                                     С.В. Бакуліна  

                                                                                                             О.А. Кролевець