ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/20961/14-ц	Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л. 	
Провадження № 22-ц/817/139/21 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Парандюк Т. С., Сташків Б. І., 
з участю секретаря - Іванюта О.М. 
сторін:
представника апелянта — ОСОБА_1 ,
представника позивача — Хоменко О.М.,
розглянувши в режимі відеоконференції цивільну справу № 607/20961/14-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2020 року, ухвалене суддею Дзюбичем В.Л., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

В С Т А Н О В И В:
У грудні 2014 року Публічне акціонерне товариство «КРЕДОБАНК» (далі – ПАТ «КРЕДОБАНК») звернулося в суд із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором кредиту.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного 17 вересня 2008 року між ВАТ «КРЕДОБАНК», правонаступником якого є ПАТ «КРЕДОБАНК», та ОСОБА_4 кредитного договору банк надав ОСОБА_4 кредит у розмірі 20000 доларів США на строк до 15 вересня 2023 року зі сплатою 14.9 % річних. Крім того, 30 березня 2010 року укладено Додатковий договір до кредитного договору №188/2008В2 від 17 вересня 2008 року, яким передбачено, що у період з 17 вересня 2008 року по 29 березня 2010 року розмір відсотків за користування кредитними коштами становить 14.9 % річних; з 30 березня 2010 року по 29 лютого 2012 року - 12.5% річних, а починаючи з 01 березня 2012 року — 14.5 % річних. З метою забезпечення виконання вказаних зобов`язань, 17 вересня 2008 року між ВАТ «КРЕДОБАНК» та відповідачем ОСОБА_5 укладено договір поруки, відповідно до пункту 1.1 якого останній зобов`язався відповідати перед кредитором за виконання позичальником ОСОБА_4 зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі. Банк у повному обсязі виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором №188/2008В2 від 17 вересня 2008 року та надав позичальнику грошові кошти в сумі 20000 доларів США, шляхом видачі через операційну касу відділення №2 ТФ ВАТ «КРЕДОБАНК». Однак, ОСОБА_4 своїх договірних зобов`язань за вищевказаним кредитним договором не виконує та порушує умови договору щодо належного та своєчасного повернення коштів та сплати відсотків за їх користування, внаслідок чого станом на 12 вересня 2019 року утворилася заборгованість за кредитом у сумі 23415.87 доларів США. У зв`язку із невиконанням позичальником своїх зобов`язань за укладеним кредитним договором, 12 травня 2014 року банк направив ОСОБА_5 вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором №188/2008В2 від 17 вересня 2008 року. Вказана вимога отримана поручителем 26 травня 2014 року. При цьому 01 липня 2014 року банк направив аналогічну вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом позичальнику ОСОБА_4 . 
У зв`язку з викладеним, позивач просив суд солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором №188/2008В2 від 17 вересня 2008 року в сумі 23415.87 доларів США, що станом на 12 вересня 2014 року еквівалентно 303237.44 грн., з яких: 17374.38 доларів США, що еквівалентно 224999.65 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 4254.22 доларів США, що еквівалентно 55092.50 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 1787.27 доларів США, що еквівалентно 23145.29 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ПАТ «КРЕДОБАНК» заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором №188/2008В2 від 17 вересня 2008 року та додатковим договором від 30 березня 2010 року у сумі 13903 доларів США 38 центів та 23145 гривень 29 коп. нарахованої пені. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «КРЕДОБАНК» заборгованість за кредитним договором №188/2008В2 від 17 вересня 2008 року та додатковим договором від 30 березня 2010 року у сумі 6840 доларів США 16 центів, з яких: 3166 доларів США 96 центів - заборгованість за тілом кредиту та 3673 доларів США 20 центів - заборгованість за процентами. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 05 червня 2020 року виправлено описку, допущену в рішенні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2020 року та абзац третій резолютивної частини рішення викладено у наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ «КРЕДОБАНК» заборгованість за кредитним договором №188/2008В2 від 17 вересня 2008 року та додатковим договором від 30 березня 2010 року у сумі 6268 доларів США 28 центів, з яких: 3166 доларів США 96 центів - заборгованість за тілом кредиту та 3101 долар США 32 центи - заборгованість за процентами.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 31 липня 2020 року виправлено описку, допущену в ухвалі Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 червня 2020 року та у мотивувальній і резолютивній частинах ухвали вказано вірну суму прописом заборгованості за тілом кредиту, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_4 на користь ПАТ «КРЕДОБАНК», а саме: «три тисячі сто шістдесят шість, замість «три тисячі чотириста сорок чотири».
Не погоджуючись із рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2020 року, представник ОСОБА_5 — адвокат Чудопалов Ю.Ю. подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.
Апеляційна скарга мотивована тим, що у Додатковому договорі від 30 березня 2010 року вказані зміни, які призвели до збільшення відповідальності ОСОБА_5 , як поручителя та без його згоди, про що його повідомлено не було, а тому є підставою припинення поруки з 30 березня 2010 року, в зв”язку з чим заявлені до ОСОБА_5 вимоги є необгрунтованими. Вказує, що Банк дійсно надав ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 20000 дол. США. Однак, дані кошти позичальник не отримувала та будь-яких документів на підтвердження отримання коштів не підписувала. Крім того, графік платежів відсутній, сторонами не погоджувався та не підписувався до 30 березня 2010 року. Суд формально послався на судову економічну експертизу, не взяв її до уваги та не оцінив як належний та допустимий доказ. У висновку експерта чітко вказано, що первинних документів на дослідження не було надано. В рішенні суду не враховано того факту, що документально неможливо встановити дану заборгованість, оскільки розрахунок заборгованості суперечить вимогам чинного законодавства.
У зв`язку з викладеним просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2020 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити повністю.
Відзив на апеляційну скаргу від учасник по справі не надходив.
В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_5 — адвокат Чудопалов Ю.Ю. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені в ній.
Представник позивача ПАТ «КРЕДОБАНК — адвокат Хоменко О.М. проти апеляційної скарги заперечила та просила рішення суду залишити без змін.
Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено наступні обставини.
17 вересня 2008 року між ВАТ «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №1881/2008В2, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 20000.00 доларів США для придбання земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , на строк до 15 вересня 2023 року із сплатою 14.9 % річних - п.п.2.1,2.2.,3.2 договору (т.1 а.с.8-11).
Відповідно до п.2.4., 2.6 кредитного договору кредит видається на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового використання, в готівковій формі, шляхом видачі коштів через операційну касу відділення №2 ТФ ВАТ «Кредобанк».
У пункті 9.7 кредитного договору зазначено про те, що шляхом підписання цього договору позичальник підтверджує, що ознайомився з діючими тарифами банку та загальною вартістю кредиту.
З метою забезпечення виконання вказаного кредитного договору, 17 вересня 2008 року між ВАТ «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_5 укладено договір поруки, відповідно п.1.1 якого Поручитель зобов`язується відповідати перед Кредитором за виконання Боржником зобов`язань в повному обсязі (повернення кредиту, сплати процентів та комісій за користування кредитом, пень, штрафів, неустойок) за Кредитним договором №1881/2008В2 від 17 вересня 2008 року, укладеним між боржником та Кредитором (т.1 а.с.23).
Пунктом 2.5 договору поруки передбачено, що поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором.
За невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань по договору поручитель відшкодовує кредитору завдані йому збитки та крім того сплачує пеню в розмірі 0.2 відсотки від суми заборгованості за кожний день прострочення - п.п.2.3, 3.1 договору поруки.
30 березня 2010 року між ВАТ «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_4 укладено Додатковий договір до кредитного договору №1881/2008В2 від 17 вересня 2008 року, яким внесено зміни та доповнення в договір, шляхом викладення його в новій редакції, а також підписано додаток №1 до додаткового договору, який містить графік щомісячних платежів (т.1 а.с.13-15).
Пунктом 3.2 Додаткового договору передбачено, що за користування кредитом позичальник сплачує банку: з 17 вересня 2008 року по 29 березня 2010 року — 14.9 % річних; з 03 березня 2010 року по 29 лютого 2012 року — 12.5 % річних; з 01 березня 2012 року — 14.5 % річних.
У разі невиконання п.2.3 цього договору, процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється з розрахунку на 2% річних вище діючої, починаючи з 1-го числа місяця наступного за місяцем видачі кредиту та діє протягом усього строку користування кредитними коштами. Така зміна розміру процентів додаткового погодження сторонами не потребує.
У відповідності до п.3.3 Додаткового договору проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360»(фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), за ставкою, визначеною у п.3.2 цього договору з моменту видачі кредиту до терміну, вказаного у п.2.1 договору або до дати звернення банку із заявою до: суду із вимогою про дострокове повернення суми кредиту та сплати процентів, комісій інших належних до сплати за цим договором платежів або нотаріуса про звернення стягнення на заставлене майно для дострокового погашення за його рахунок суми кредиту, сплати процентів, комісій та інших належних до сплати за цим договором платежів(п.п.4.9, 4.10 договору).
Повернення суми кредиту здійснюється щомісячно частинами у розмірі згідно Додатку №1 до цього договору. Якщо кредит видано після 15-го числа поточного місяця, перший платіж по поверненню кредиту здійснюється позичальником не пізніше останнього робочого дня наступного місяця. Останній платіж дорівнює залишку заборгованості по кредиту.
У зв`язку з невиконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором №1881/2008В2 від 17 вересня 2008 року і наявністю простроченої заборгованості по чергових платежах, ПАТ «КРЕДОБАНК» 12 травня 2014 року надіслало ОСОБА_5 , як поручителю, повідомлення-вимогу за вих. №358/2012/2014-4 про дострокове виконання зобов`язань за кредитом-погашення основної суми кредиту у розмірі 17374.38 доларів США, 2770.624 доларів США –прострочених відсотків та 720.84 доларів США нарахованої пені протягом семи календарних днів з дати одержання цього повідомлення (у відповідності до п.2.3 договору поруки), але в будь-якому випадку не пізніше тридцяти календарних днів з дня направлення цього повідомлення (т.1 а.с.41).
Зазначене повідомлення отримане ОСОБА_5 26 травня 2014 року (т.1 а.с.43).
01 липня 2014 року за вих. №358/2012/2014-6 ПАТ «КРЕДОБАНК» направило боржнику ОСОБА_4 повідомлення-вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором №1881/2008В2 від 17 вересня 2008 року у повному обсязі, а саме: 17374.38 доларів США- неповернута сума кредиту, 2770.624 доларів США – прострочені відсотки та 720.84 доларів США - пеня по простроченій заборгованості протягом тридцяти календарних днів з дати одержання цього повідомлення (п.4.10 кредитного договору), але в будь-якому випадку не пізніше сорока п`яти календарних днів з дня направлення банком цього повідомлення (т.1 а.с.39).
Зазначена вимога вручена відповідачу ОСОБА_4 03 липня 2014 року (т.1 а.с.40).
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 лютого 2017 року (справа №607/7819/16-ц) у задоволенні позову ОСОБА_5 до ПАТ «КРЕДОБАНК» про визнання договору поруки від 17 вересня 2008 року, укладеного між ВАТ «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_5 припиненим, відмовлено.
Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 04 травня 2017 року (справа №607/7819/16-ц) рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким договір поруки від 17 вересня 2008 року, укладений між ВАТ «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_5 , визнано припиненим.
Постановою Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року (справа №607/7819/16-ц) рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 лютого 2017 року та рішення апеляційного суду Тернопільської області від 04 травня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким визнано поруку ОСОБА_5 за договором поруки від 17 вересня 2008 року, укладеним між ВАТ «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_5 такою, що припинилась, в частині щомісячних платежів, час сплати яких настав до 31 травня 2014 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено (т.2 а.с.236-241).
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 травня 2017 року (справа №607/7470/16-ц) у задоволенні позову ОСОБА_4 до ПАТ «КРЕДОБАНК» про визнання недійсними кредитного договору №1881/2008В2 від 17 вересня 2008 року та додаткового договору до кредитного договору від 30 березня 2010 року відмовлено у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності (т.1 а.с.213-216).
Вказаним рішенням суду встановлено, що ПАТ «КРЕДОБАНК» свої зобов`язання за кредитним договором виконав, видавши (перерахувавши) ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 20000.00 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки №306861 від 17 вересня 2008 року із особистим підписом ОСОБА_4 , який посвідчує факт отримання кредиту.
Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 22 червня 2017 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 травня 2017 року залишено без змін (т.1 а.с.217-219).
У відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
З висновку експерта за результатами призначеної судом за клопотанням представника відповідачів судово-економічної експертизи №931/18/650/19-22 від 06 червня 2019 року вбачається, що при дослідженні наданих експерту документів встановлено, що видача кредиту за кредитним договором №1881/2008В2 від 17 вересня 2008 року проведена з недотриманням Інструкції «Про касові операції у банках України» в частині того, що банк приймає іноземну валюту від фізичних осіб виключно на поточні, вкладні рахунки та переказу без відкриття рахунків, видачу іноземної валюти здійснює виключно з їх поточних вкладних (депозитних) рахунків та переказу без відкриття рахунку.
Наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості відповідачів(по сплаті пені, штрафу, процентів за кредит та погашення основної суми боргу) перед банком не відповідає вимогам Цивільного кодексу України та умовам укладеного між сторонами кредитного договору №1881/2008В2 від 17 вересня 2008 року та додаткового договору від 30 березня 2010 року до кредитного договору №1881/2008В2 від 17 вересня 2008 року з додатками, які є невід`ємною частиною договору, оскільки розрахункові документи щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором відсутні.
Оскільки у розпорядження експерта не було надано Положення про кредитування ПАТ «КРЕДОБАНК», а тому встановити, чи відповідає метод нарахування банком процентів за кредитним договором №1881/2008В2 від 17 вересня 2008 року та додатковим договором від 30 березня 2010 року з додатками не видається можливим.
Сума заборгованості по сплаті тіла кредиту, процентів за користування ним за період з 17 вересня 2008 року по 12 вересня 2014 року за кредитним договором №1881/2008В2 від 17 вересня 2008 року та додатковим договором від 30 березня 2010 року з додатками згідно проведеного розрахунку складає 20734.54 доларів США, в тому числі тіла кредиту — 17070.34 доларів США; сума заборгованості по відсотках за користування кредитом — 3673.20 доларів США, однак за відсутності первинних документів, які підтверджують сплату кредиту, нарахування та сплату відсотків документально підтвердити дану заборгованість немає можливості (т.2 а.с.5-14).
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.
Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч.1 ст.626 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч.1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Згідно ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно вимог ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Частиною 1 та 2 ст.639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
За правилами ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку та, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Зобов`язання виникають із підстав, передбачених ст.11 ЦК України, зокрема з договорів.
Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною 1 ст.509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Частиною 1 ст.610 цього Кодексу визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Виходячи з вимог частини другої статті 1050 та частини другої статті 1054 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати від боржника повернення всієї суми кредиту.
При порушенні зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання- ч.1 ст.550 ЦК України.
У відповідності до ч.2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Умовами, укладеного між сторонами кредитного договору передбачено умови сплати пені.
Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником
За змістом ч.ч.1, 2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову(субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
З матеріалів справи вбачається, що ВАТ «КРЕДОБАНК» у повному обсязі виконало свої зобов`язання за кредитним договором №1881/2008В2 від 17 вересня 2008 року та надало ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 20000 доларів США.
Факт отримання ОСОБА_4 грошових коштів у сумі 20000 доларів США за кредитним договором №1881/2008В2 від 17 вересня 2008 року підтверджується меморіальним ордером №306861 від 17 вересня 2008 року та встановлено рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 травня 2017 року у справі №607/7470/16-ц, яке набрало законної сили.
У зв`язку із невиконанням ОСОБА_4 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором №1881/2008В2 від 17 вересня 2008 року та додатковим договором від 30 березня 2010 року утворилася заборгованість за кредитом, яка згідно наданого позивачем розрахунку станом на 12 вересня 2014 року становить 23415.87 доларів США, що еквівалентно 303237.44 грн., з яких: 
17374.38 доларів США, що еквівалентно 224999.65 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 
4254.22 доларів США, що еквівалентно 55092.50 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 
1787.27 доларів США, що еквівалентно 23145.29 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків.
З огляду на викладене, судом першої інстанції правомірно зроблено висновок про наявність підстав для стягнення заборгованості за порушення норм законодавства та умов кредитного договору.
Поряд із цим судом встановлено, що боржник ОСОБА_4 останній платіж за тілом кредиту здійснила в листопаді 2011 року, а зі сплати відсотків – у січні 2013 року, з моменту прострочення цих періодичних платежів банк не пред`являв вимог до поручителя в межах шести місяців за кожним місячним платежем, окрім вимоги від 12 травня 2014 року.
Постановою Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі №607/7819/16-ц поруку ОСОБА_5 за договором поруки від 17 вересня 2008 року, укладеним із ВАТ «КРЕДОБАНК» визнано такою, що припинилась, в частині щомісячних платежів, час сплати яких настав до 31 травня 2014 року.
Отже, позивач, пред`явивши в межах строку дії кредитного договору досудову вимогу до поручителя від 12 травня 2014 року про дострокове погашення заборгованості за кредитом у повному обсязі, встановив новий строк виконання основного зобов`язання - до 25 червня 2014 року та, відповідно, втратив право нараховувати відсотки за кредитом після пред`явлення зазначеної вимоги. Позовні вимоги ПАТ «КРЕДОБАНК» про стягнення з відповідачів процентів за кредитом, що нараховані після 12 травня 2014 року, до задоволення не підлягають.
Відповідно до висновку експерта №931/18/650/19-22 від 06 червня 2019 року заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором №1881/2008В2 від 17 вересня 2008 року та додатковим договором від 30 березня 2010 року станом на 12 вересня 2014 року становить 17070.34 доларів США, а сума заборгованості по відсотках за користування кредитом станом на 01 травня 2014 року — 3101.32 доларів США (т.2 а.с.11).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що висновок експерта №931/18/650/19-22 від 06 червня 2019 року базується на досліджених матеріалах справи, є науково обгрунтованим, мотивованим, а виконані експертом розрахунки заборгованості за кредитним договором №1881/2008В2 від 17 вересня 2008 року та додатковим договором від 30 березня 2010 року, незважаючи на відсутність первинних розрахункових документів, не викликають сумнівів у суду у своїй правильності та достовірності.
Оскільки валютою зобов`язання за кредитним договором №1881/2008В2 від 17 вересня 2008 року та додатковим договором до нього від 30 березня 2010 року є долар США і ОСОБА_4 отримала кредит в іноземній валюті, що сторонами не заперечується, тому до стягнення з відповідачів підлягає борг за кредитом, виражений у валюті зобов`язання – доларах США.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з відповідачів підлягає до стягнення у солідарному порядку заборгованість за тілом кредиту у сумі 13903.38 доларів США. Крім цього, з відповідача ОСОБА_4 слід стягнути на користь позивача 3166.96 доларів США заборгованості за тілом кредиту та 3101.32 доларів США заборгованості по процентах за користування кредитом.
Крім того, відповідно до ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»).
Таким чином, максимальний розмір пені пов`язаний з розміром облікової ставки Національного банку України, а оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, то пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише в національній валюті України - гривні.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі №6-2667цс16.
Згідно наданого позивачем розрахунку нарахована пеня за прострочення виконання зобов`язання становить 1787.27 доларів США., що за курсом НБУ становить 23145.29 грн.
Пунктом 5.1 кредитного договору №1881/2008В2 від 17 вересня 2008 року та додаткового договору від 30 березня 2010 року передбачено нарахування пені у розмірі подвійної процентної ставки, вказаної у п.3.2 договору, але не менше однієї гривні за кожен день прострочення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду, що стягненню з відповідачів підлягає нарахована пеня у розмірі 23145.29 грн., обчислена у національній валюті - гривні, виходячи із офіційного курсу НБУ, встановленого станом на 12 вересня 2014 року, тобто, на день проведення розрахунку.
Доводи представника апелянта про те, що 30 березня 2010 року відбулась зміна зобов`язання без згоди поручителя, що призвело до збільшення його відповідальності, а тому є підставою припинення поруки, колегія суддів відхиляє, оскільки Додаткою угодою від 30 березня 2010 року зменшено розмір процентів за користування кредитом з 14.9 % річних до 12.5 % річних у період з 03 березня 2010 року по 29 лютого 2012 року та до 14.5 % річних у період з 01 березня 2012 року.
Крім того, постановою КЦС у складі Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі №607/7819/16-ц встановлено, що Банк звернувся до суду з позовом до позичальника та поручителя про стягнення кредитної заборгованості 17 грудня 2014 року, тобто, в межах шестимісячного строку, а тому відсутні правові підстави стверджувати, що порука є припиненою в цій частині платежів.
Твердження представника апелянта про те, що Банк дійсно надав ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 20000 дол. США, однак дані кошти позичальник не отримувала, при цьому графік платежів відсутній, сторонами не погоджувався та не підписувався до 30 березня 2010 року, суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки не підлягає доказуванню у даній справі той факт, що кредитний договір №1881/2008В2 від 17 вересня 2008 року та додатковий договір до вказаного кредитного договору від 30 березня 2010 року, укладені між ВАТ «КРЕДОБАНК», правонаступником якого є ПАТ «КРЕДОБАНК», та ОСОБА_4 , є дійсними і позичальник, на виконання вимог вказаних угод, отримала від банку кредитні кошти у сумі 20000 дол. США, які зобов`язалась повернути у повному обсязі у строк до 15 вересня 2023 року зі сплатою процентів за користування кредитом.
Пояснення представника апелянта про те, що для проведення експертизи №931/18/650/19-22 від 06 червня 2019 року на дослідження не було надано первинних документів, а тому документально не можливо встановити дану заборгованість, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки у виписці з особового рахунку ОСОБА_4 про рух коштів, яка наявна в матеріалах справи, вказані усі законодавчі реквізити. Вказана виписка є регістром аналітичного обліку, у якому систематизується інформація, що міститься у первинних документах. 
У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Задовольняючи позов частково, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.
Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.
Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2020 року — залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Дата складення повного тексту постанови — 20 травня 2021 року.

Головуючий 
Судді